Справа № 212/5217/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Ваврушак Н.М., за участі секретаря судового засідання Дущак К.О., розглянувши у судовому засіданні у залі суду міста Кривого Рогу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року адвокат Олешицька Вікторія Едуардівна в інтересах ОСОБА_1 (далі за текстом рішення ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду із вказаним вище позовом до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі за текстом рішення АТ «Кривбасзалізрудком», АТ «КЗРК», відповідач, підприємство), в обґрунтування якого вказала, що позивач з 20 вересня 2006 року по 07 грудня 2006 року працювалана посаді підземної стовбурової дільниці гірничо капітальних ремонтів № 2 проходки шахти імені Леніна шахтобудівельного управління, з 07 грудня 2006 року по 11 серпня 2022 року на посаді стовбурової дільниці гірничо капітальних ремонтів № 3 проходки шахти «Тернівська» (до 01.04.2016 року шахта імені Леніна) шахтобудівельного управління АТ «Криворізький залізорудний комбінат» з повним робочим днем в підземних умовах. 11 серпня 2022 року позивача звільнено з підприємства відповідно до ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з виходом на пенсію. Стаж роботи у цеху в умовах впливу шкідливих факторів складає 15 років 10 місяців. Робота у шкідливих умовах за тривалий час трудових відносин позивача з відповідачем негативно вплинули на її стан здоров`я та спричинили виникнення хронічного професійного захворювання. По факту виникнення хронічного професійного захворювання було проведено розслідування та складено акт за формою П-4 про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11 березня 2024 року. Так, зазначеною відповідною комісією встановлено наявність у позивача хронічного професійного захворюванняза таким діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другоїстадії), група В. Легенева недостатність другого ступеня. Згідно довідок Обласної Медико соціальної експертної комісії № 2 серії 12 ААА № 144436 та серії 12 ААГ № 573571 від 07 травня 2024 року позивачу вперше було встановлено ступінь стійкої втрати працездатності внаслідок професійного захворювання - 30 % по ХОЗЛ та ІІІ групу інвалідності з 15 квітня 2024 року безстроково. Внаслідок отриманого професійного захворювання порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє її можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманого хронічного професійного захворювання, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів, що спричиняє дискомфорт. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному станах позивача. На даний час незмінним є те, що самопочуття не поліпшується, негативні зміни у житті позивача є незворотними, усвідомлення чого, завдає душевного болю та страждань. Позивач вважає, що професійне захворювання виникло внаслідок порушень норм охорони праці на підприємстві відповідача, у зв`язку із отриманим професійним захворюванням їй заподіяна моральна шкода, розмір якої оцінює в 240000,00 гривень, яку просить стягнути з відповідача, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Ухвалою суду від 27 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень, а також роз`яснено право сторін клопотати перед судом про розгляд справи з їх викликом.

Представник відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» Власкіна Тетяна Яківна скористалася правом надання відзиву, у якому вказала про здійснення роботодавцем всіх заходів, передбачених чинним законодавством, що спрямовані на зменшення впливу та дії шкідливих виробничих факторів на здоров`я позивача. Зазначила, що законодавчо допускається робота в умовах перевищення гігієнічних нормативів виробничого середовища (3 клас) за умови застосування засобів індивідуального захисту. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд має керувати принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до безпідставного збагачення останньої. Крім того, за відсутності закону, який формулює порядок присудження та сплати відшкодування моральної шкоди працівнику, ніяке право на компенсацію не може виникнути, оскільки заявник не може стверджувати, що він мав «законне сподівання» одержання будь - яких конкретних сум («Петльований проти України» № 54904/08).Оцінка моральної шкоди, на думку Європейського суду покладається на того, хто повинен провести дослідження судової практики для того, щоб спробувати оцінити, порівнюючи свою справу з подібними справами про відшкодування шкоди. Послалася на судову практику, визначену у Постановах Дніпровського апеляційного суду від 14.05.2024 року у справі № 212/9426/23, від 18.01.2024 року у справі № 212/5735/23, від 13.12.2023 року у справі № 213/2119/23, від 13.12.2023 року у справі № 2210/4044/23 на підтвердження того факту, що заявлена позивачем до відшкодування сума моральної шкоди є завищеною. Позивач була звільнена з підприємства за власним бажанням у зв`язку із з виходом на пенсію. Працюючи у шкідливих умовах праці, позивач проходила регулярні медичні огляди, за результатами яких медичні комісії підтверджували належний стан здоров`я останньої та її придатність до роботи у відповідних умовах праці. Під час укладання трудового договору позивача була проінформованою про умови праці, про наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, однак з власної ініціативи погоджувалася на такі умови роботи, а роботодавцем, в свою чергу, оплачувалася у підвищеному розмірі праця, здійснювалося забезпечення пільгами і компенсаціями тощо. За вимогами Закону України «Про охорону праці» працівник зобов`язаний дбати про особисту безпеку і здоров`я, зокрема користуватися засобами колективного та індивідуального захисту. Жодних заяв про відмову від дорученої роботи у зв`язку з небезпекою для здоров`я або розірвання трудового договору за власним бажанням у зв`язку з невиконанням підприємством законодавства про охорону праці від позивача під час її роботи у відповідача не надходило. Тому відповідальність за хронічні захворювання, перш за все лежить і на ній самій. Наголосила на тій обставині, що позивачу встановлена часткова втрата працездатності після отримання нею соціальних та пенсійних гарантій від держави, пов`язаних з досягненням пенсійного віку. За вказаних обставин вважає, що вимоги позивача у заявленому нею розмірі задоволенню не підлягають.

Представником позивача адвокатом Олешицькою Вікторією Едуардівною подані письмові пояснення, у яких виразила незгоду з доводами представника відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву. Вказала про те, що підприємством відповідача не було створено таких умов праці, в яких позивач мала змогу виконувати покладені на неї обов`язки безпечно, внаслідок чого останній завдано ушкодження здоров`я під час виконання роботи, оскільки як передбачає чинне законодавство, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі N2 6-3149цс15. Заперечення сторони відповідача щодо відсутності складових цивільно - правової відповідальності підприємства є безпідставними. Окрім того, позовна заява містить у собі чіткий механізм розрахунку відповідного розміру компенсації моральної шкоди, базуючись на двох складових: розмірі втрати працездатності та розмірі мінімальної заробітної плати на час звернення до суду, що узгоджується з позицією Верховного суду у справі № 176/101/20 та з практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») та Практичною інструкцією по зверненню до ЄСПЛ від 28 березня 2007 року. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстави їх належної обґрунтованості.

Сторони не висловили заперечень проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін.

Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Суд встановив, що позивач з 20 вересня 2006 року по 07 грудня 2006 року працювала на посаді підземної стовбурової дільниці гірничо капітальних ремонтів № 2 проходки шахти імені Леніна шахтобудівельного управління, з 07 грудня 2006 року по 11 серпня 2022 року на посаді стовбурової дільниці гірничо капітальних ремонтів № 3 проходки шахти «Тернівська» (до 01.04.2016 року шахта імені Леніна) шахтобудівельного управління АТ «Криворізький залізорудний комбінат» з повним робочим днем в підземних умовах. 11 серпня 2022 року позивача звільнено з підприємства за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком, згідно ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (серія НОМЕР_1 ) на ім`я ОСОБА_1 . (а. с. 11-13)

На підставі Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) від 31.10.2022 №ДН/4.6.2/6741-22, наданої Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області і затвердженої 31 жовтня 2022 року, медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 08.02.2024, протокол № 213, позивачу було встановлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В. Легенева недостатність другого ступеня. (а. с. 24-25)

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 11.03.2024 р., проведеного на АТ «Кривбасзалізрудком», встановлено обставини виникнення хронічного професійного захворювання позивача, а саме: працюючи стовбуровим (підземним) у шахтобудівельному управлінні АТ «Кривбасзалізрудком» у період з 20.09.2006 по 11.08.2022, ОСОБА_1 в підземних умовах шахти виконувала роботи з підіймання та опускання людей, матеріалів і вантажів на стовбурах шахт, що будуються; керувала кулачковими пристроями, штовхачами, хитними площадками, стопорами та іншими механізмами з навантаження та розвантаження баддів; робила дрібний ремонт сигнальних пристроїв, клітей, люків та засувів; прибирала розсипану гірничу масу, очищала бадді.

Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень в роботі систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадала під вплив аерозолів фіброгенної дії, що перевищували нормативні показники. (а. с. 14-16)

З пункту 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 11 березня 2024 року вбачається, що причиною виникнення хронічного професійного захворювання позивача є пил переважно фіброгенної дії: концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в середньому у 1,13 рази (2,25 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3), згідно Наказу МОЗ України від 14.07.2020 №1596 «Про затвердження гігієнічних регламентів допустимого вмісту хімічних і біологічних речовин у повітрі робочої зони».

Згідно з довідками Обласної Медико соціальної експертної комісії № 2 серії 12 ААА № 144436 та серії 12 ААГ № 573571 від 07 травня 2024 року, позивачу первинно встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 30% за захворюванням ХОЗЛ з 15 квітня 2024 року безстроково та ІІІ групу інвалідності з 15 квітня 2024 року безстроково. Відповідно до рекомендацій МСЕК позивач потребує медикаментозного лікування, забезпечення виробами медичного призначення, санаторно - курортного лікування. Протипоказана важка праця в умовах виробничого пилу. Рекомендовано спостереження у сімейного лікаря. (а. с. 18-19)

Згідно з державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 року за № 248, умови праці ОСОБА_1 за показниками важкості праці відносяться до класу 3 ступеня 2 ступеню «Шкідливі», що підтверджується інформаційною довідкою про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння) від 31.10.2022 №ДН/4.6.2/6741-22. (а. с. 21-23)

За п. 16 Індивідуальної програми реабілітації інваліда № 387 від 07.05.2024 Обласної МСЕК № 2, відновлення обмеження життєдіяльності позивача часткове. (а. с. 20)

У зв`язку з отриманим професійним захворюванням позивач неодноразово зверталася до закладів медичного лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками, виписним епікризом, випискою - епікризом із медичної карти стаціонарного хворого, епікризами із денного стаціонару. (а. с. 26-40)

З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки підставою виникнення професійного захворювання у позивача слугувало саме виконання ним трудових обов`язків значний період на підприємстві відповідача, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені ст. ст. 153, 237-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), для відшкодування моральної шкоди.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Згідно частин 1, 3 ст. 3 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавецьнесе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок роботи у шкідливих умовах, під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я через виникнення у нього професійних захворювань, спричинених негативними виробничими факторами, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача.

Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

Враховуючи встановлені судом обставини, що знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації.

Суд відхиляє заперечення відповідача в тій частині, що позивач при прийнятті на роботу був попереджений про шкідливі умови праці, а також недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання, що об`єктивно призвело до моральних страждань.

Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлено, що позивач працювала в шкідливих умовах праці на підприємстві Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» протягом 15 років 10 місяців в умовах впливу шкідливих факторів у відповідності до акту професійного захворювання від 11.03.2024 року, що спричинило виникнення у неї професійного захворювання, а отже існують обґрунтовані правові підстави для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань(фізичних,душевних,психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Cуд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності в розмірі 30 % та ІІІ групу інвалідності, що визначено безстроково, що в свою чергу свідчить про неможливість відновлення стану здоров`я. Суд також приймає до уваги тяжкість та невідворотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача і вважає необхідним, доцільним та достатнім визначити розмір компенсації в сумі 100000,00 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Щодо вимог сторони позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 240000,00 гривень, то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (справа «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

Стосовно питання про судові витрати суд зазначає наступне.

Позивача згідно п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Частина 1статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави у сумі 1000,00 гривень.

Керуючись ст. ст. 153,237-1 КЗпП України, Законом України «Про охорону праці», ст.ст.3,12,81,141,263,265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100000,00 гривень (сто тисяч гривень 00 копійок) без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 1000,00 гривень (одна тисяча гривень 00 копійок).

В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», , місцезнаходження юридичної особи: вул. Симбірцева, 1-А, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50029.

Повний текст рішення суду складено та підписано 26 червня 2024 року.

Суддя: Н. М. Ваврушак