Справа № 496/5659/24
Провадження № 2/496/2638/24
У Х В А Л А

03 вересня 2024 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Пасечник М.Л., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Михайленко К.Л., діючи в його інтересах, звернувся до суду з вказаною позовною заявою і просить усунути перешкоди в користуванні торговим павільйоном, який знаходиться в ОСМ «Надія» шляхом виселення ОСОБА_2 , ІН НОМЕР_1 , з всіх приміщень, що знаходяться на земельній ділянці площею 0,0126 га, кадастровий номер: :01:001:1710; стягнути з ОСОБА_2 , ІН - на користь ОСОБА_1 , ІН НОМЕР_2 , заборгованість з орендної плати у розмірі 28 099,16 грн. та неустойку за невиконання обов`язку повернення речі у розмірі 120 522,19 грн., що у сукупності складає 148621,35 грн; стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, вважаю, що вищевказаний позов слід залишити без руху за таких підстав.

Згідно з п. 2 ч. 3ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Крім того, п.5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України визначено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Заст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Цивільний кодекс України розмежовує поняття фізичної особи та фізичної особи-підприємця. Так Главою 5 ЦК України визначено права та обов`язки фізичної особи-підприємця. Зокрема ст. 51 ЦК України, визначено, щодо підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно з ч.2 ст. 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 1 ч.1 ст. 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України(далі -ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи -підприємці.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Спори між юридичними особами та фізичними особами-підприємцями щодо права власності чи іншого речового права на нерухоме майно, яке використовується у господарській діяльності розглядаються в порядку господарського судочинства, а інші - за правилами цивільного судочинства.

Отже, критеріями розмежування розгляду справ у порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин.

Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання чи ні, та від визначення цих правовідносин як господарських.

У позовній заяві відповідачем зазначено фізичну особу: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ).

В той же час, як вбачається із змісту позовної заяви та доданих до неї документів, даний спір виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з приводу укладеного договору оренди торговельного павільйону № 01 від 10.05.2023 року.

Таким чином, зі змісту позовної заяви неможливо зробити висновок про суб`єктний склад сторін спору та характер правовідносин, що склались між сторонами, а саме: чи з господарської діяльності відповідача як фізичної особи-підприємця, що відноситься до компетенції господарського суду, чи з діяльності відповідача, як фізичної особи, яка не є підприємцем.

Статтю 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, підставою позову слугують посилання позивача на належне йому право власності (користування і розпорядження) майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

В позовній заяві відсутні посилання на належне позивачу право власності на торгівельний павільйон, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,0126 га, кадастровий номер: :01:001:1710.

Крім того, в позовній заяві не зазначені докази, які підтверджують факти створення відповідачем перешкод щодо здійснення позивачем правомочностей власника, щодо користування належним йому майном.

Наведені обставини позбавляють суд можливості вирішити питання стосовно того за правилами якого судочинства слід розглядати даний позов.

За таких обставин, позивачу у позовній заяві слід уточнити відомості щодо відповідача, а саме: чи позовні вимоги пред`явлено до ОСОБА_2 , як до фізичної особи, яка не є підприємцем, чи як до фізичної особи-підприємця.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку про необхідність залишення даної позовної заяви без руху, надавши позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків, шляхом подання до суду уточненої позовної заяви, яка повинна відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 175, 177 ЦПК України, із уточненням у такій відомостей щодо відповідача зазначених вище, з одночасним поданням копії такої позовної заяви відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до положень ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст.185 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування шляхом виселення, залишити без руху, надавши позивачу строк у 5 (п`ять) днів з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення вказаних у цій ухвалі недоліків.

Попередити позивача, що у разі, якщо у зазначений в даній ухвалі строк недоліки не будуть усунені, то позовна заява буде вважатись неподаною і така буде йому повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.Л. Пасечник