ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6546/24 Справа № 234/1432/22 Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л.А. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача:Новікової Г.В.

суддів:Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2022 року ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» звернулось до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що 09.09.2008 року між відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником прав і обов`язків котрого є позивач та ОСОБА_2 (нинішнє прізвище ОСОБА_3 ) було укладено кредитний договір №2333/3/22, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 12 900 доларів США на строк з 09.09.2008 року по 08.09.2028 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 16,5% річних. Позичальник належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим позивач у 2018 році звернувся із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 03.07.2019 року по справі №234/518 та постановою Донецького апеляційного суду від 06.11.2019 року позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 478,38 доларів США; стягнуто штраф за невиконання умов договору іпотеки в розмірі 3 150,00 грн. та судові витрати.

Однак, відповідачем свої зобов`язання за цими судовими рішеннями були виконані в повному обсязі лише 26.01.2020 року, у зв`язку із чим банк на підставі положень ст. 625 ЦПК України просив стягнути з відповідача на їх користь три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в загальному розмірі 189,89 доларів США.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2024 позовні вимоги ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за невиконання рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03.07.2019 року по справі №234/2045/18 у вигляді 3 % річних у за період з 06.11.2019 року до 23.01.2020 року у розмірі 35,55 доларів США, а також судовий збір у розмірі 424,94 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі, оскільки вона добровільно до подачі банку позову про стягнення 3% річних, сплатила заборгованість за кредитним договором через 2 місяці після відповідного рішення суду. Тому вважає, що відсутні докази того, що таке прострочення є триваючим правопорушенням та неналежним виконанням зобов`язання, а тому не має підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України. Також вважала, що при розрахунку 3% річних судом першої інстанції помилково взято кількість днів у періоді з 06.11.2019 року по 23.01.2020 року, замість правильної 78 днів. Крім того відповідачка просила стягнути на її користь судовий збір.

В апеляційній скарзі ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» просить скасувати рішення суду першої інстанції у відмовленій частині вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог; витрати за сплату судового збору стягнути з відповідача. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема із посиланням на практику Верховного Суду наголошує, що стягнення 3% річних є компенсаторною гарантією кредитора для належного виконання боржником своїх обов`язків та виникає саме з момент пред`явлення позову до суду, оскільки саме в цей момент припиняється право нарахування відсотків за кредитним договором.

Також банк надав відзив на апеляційну скарги ОСОБА_1 , в якому просив залишити її без задоволення як необґрунтовану та безпідставну.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову в еквівалентному відношенні до гривні складає 5 160,05 грн., тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до положень частини другої статті 625 ЦК України, за період з 06.11.2019 року (дата набрання законної сили рішення) і до виконання ОСОБА_1 рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03.07.2019 року, тобто до 23.01.2020 року, на суму боргу 5 475,38 доларів США..

Із такими висновками суду першої інстанції можливо погодитись з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 09.09.2008 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником прав і обов`язків котрого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_2 (нинішнє прізвище Тавєр) було укладено кредитний договір №2333/3/22, за умовами котрого банк надав позичальнику кредит у сумі 12 900 доларів США на строк з 09.09.2008 року по 08.09.2028 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 16,5% річних.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 03.07.2019 року по справі №234/2045/18, провадження №2/234/88/19 позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 09 вересня 2008 року № 2233/3/33 у розмірі 5 475,38 доларів США; вирішено питання про розподіл судових витрат; у задоволенні інших позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» щодо стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено; у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 06.11.2019 року апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково: рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03.07.2019 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» змінено; відмовлено ПАТ АБ «Укргазбанк» у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 8 868,48 доларів США, пені у розмірі 123 780,95 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ Укргазбанк штраф за невиконання пункту 3.3.4 (підпункти 3.3.4.1-3.3.4.2) договору іпотеки від 09 вересня 2008 року № 1149 у розмірі 3 150 грн.; рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03.07.2019 року у частині розподілу судових витрат - стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судового збору у розмірі 2254,65 грн. змінено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» на відшкодування понесених судових витрат зі сплати судового збору у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції 2 288,08 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» на відшкодування понесених судових витрат зі сплати судового збору у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 70,88 грн.

Постановою Верховного Суду від 05.10.2021 року за касаційною скаргою ПАТ АБ «Укргазбанк» касаційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» залишено без задоволення: рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03.07.2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 06.11.2019 року у частині позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 8 868,48 доларів США залишено без змін.

Згідно з квитанцією №0.0..1 від 23.01.2020 року ОСОБА_1 сплатила 133 221,50 грн. на виконання рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03.07.2019 року по справі № 234/2045/18, провадження №2/234/88/19.

У позовній заяві ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» позивач надав розрахунок відповідно до якого, сума трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 01.12.2018 року по 26.01.2020 року становить 189,89 доларів США

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

В постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі №905/600/18 зроблено правовий висновок про те, що враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Установивши, що рішення суду щодо стягнення кредитної заборгованості відповідачка не виконала та відповідно до копії наданої квитанції погасила заборгованість тільки 23 квітня 2020 року, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність у позивача права на стягнення відповідно до статті 625 ЦК України трьох процентів річних у наслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду, яке набрало законної сили після перегляду в суді апеляційної інстанції 06 листопада 2019 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшов обґрунтованого висновку про те, що є підстави часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за невиконання рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03.07.2019 року у вигляді 3% річних за період з 03.11.2019 року по 23.01.2020 року.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи та зроблені відповідні розрахунки.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 5 160,05 грн.

що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: