КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/8527/23 Головуючий у І інстанції Писанець Н.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2024 року у справі за позовом заступника керівника Броварської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року заступник керівника Броварської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтував тим, що ОСОБА_1 є громадянином російської федерації та на підставі рішення державного нотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Макаренко Т.Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 34029709 від 24 лютого 2017 року, в порядку спадкування, набув право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:051:0009 площею 0,082 га, яка розташована на території АДРЕСА_1 .

Право власності ОСОБА_1 на зазначену земельну ділянку зареєстрував в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24 лютого 2017 року.

Однак, будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, ОСОБА_1 не відчужив її, а тому, враховуючи вимоги ст. 81 ЗК України, є підстави для її конфіскації у власність держави.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області земельну ділянку з кадастровим номером :01:051:0009 площею 0,082 га, яка розташована на території АДРЕСА_1 , та належать на праві власності ОСОБА_1 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2024 року позов задоволено.

Конфісковано у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області земельну ділянку з кадастровим номером :01:051:0009 площею 0,082 га, яка розташовані на території АДРЕСА_1 , та належать на праві власності ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київської обласної прокуратури 4026,00 грн сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 не був проінформований про наявність у нього обов`язку на відчуження земельної ділянки, отриманої у спадок від своєї матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що навіть при обізнаності щодо наявності обов`язку щодо відчуження такої ділянки, ОСОБА_1 не зміг би здійснити її відчуження з поважних причин, оскільки спірна земельна ділянка дісталась у спадок останньомуразом з будинком, господарським будівлями та спорудами, а також із земельною ділянкою з кадастровим №01:051:0008, код цільового призначення 02.01 під житлову забудову.

Тому, маючи намір на відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :01:051:0009 площею 0,082 га, ОСОБА_1 не зміг би знайти покупців на спірну маленьку земельну ділянку, окремо від домогосподарства, оскільки раціональне використання спірної земельної ділянки без решти площі домогосподарства було б неможливим, зокрема проїзд та прохід до неї.

ОСОБА_1 зазначає, що ним вживались заходи щодо відчуження земельної ділянки, які не було завершені з об`єктивних обставин, що суд першої інстанції не взяв до уваги.

Вказує на те, що останнім було заявлено клопотання про допит свідків для підтвердження вжиття заходів щодо відчуження домогосподарства, до якого належить спірна земельна ділянка, та необхідність надання додаткового строку для завершення оформлення переходу прав власності на домогосподарство, яке суд першої інстанції відхилив.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що він,як власник домогосподарства, у складі якої перебуває спірна земельна ділянка, мав право на відчуження такої земельної ділянки після однорічного строку, з метою реалізації обов`язку встановленого ЗК України, оскільки його права як власника не оспорювались компетентними органами протягом тривалого строку.

Звертає увагу в апеляційній скарзі на те, що дії щодо конфіскації земельної ділянки порушать цілісність домогосподарства, права ОСОБА_1 як продавця спірної земельної ділянки.

01 серпня 2024 року на поштову адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від Броварської окружної прокуратури на апеляційну скаргу, в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2024 року залишити без змін.

В обґрунтування відзиву зазначає, що ОСОБА_1 , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, а саме з 24 лютого 2017 рокупо теперішній час не відчужив її, Броварський міськрайонний суд вірно застосував норми права та рішенням від 20травня 2024 року задовольнив даний позов та конфіскував у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:051:0009 площею 0,082 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 .

Дана процедура безумовно передбачена чинним земельним законодавством (ч. 4 ст. 81 ЗК України). Ця норма є імперативною та не передбачає винятків.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не допитав свідків під час розгляду справи, у відзиві вказано, що ухвалою Броварського міськрайонного суду від 22 січня 2024 року закрито підготовче провадження у даній справі та вирішено всі питання, які вирішуються на підготовчому судовому засіданні, однак відповідачем ОСОБА_1 не подано заяви, клопотання та не зазначене в тексті відзиву на позовну заяву про необхідність поновлення чи продовження строку на подачу процесуальних документів, а саме: заяви про виклик свідків, тому відповідно до ст. 126 ЦПК України право вчинення процесуальної дії ним втрачено, у зв`язку із закінченням строку, встановленого законом або судом.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача висловив свої заперечення проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , будучи громадянином російської федерації, на підставі рішення державного нотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Макаренко Т.Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 34029709 від 24 лютого 2017 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 12), в порядку спадкування, набув право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:051:0009 площею 0,082 га, яка розташована на території АДРЕСА_1 .

Вищевказане підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, та інформаціями Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 19 травня 2023 року.

18 квітня 2023 року керівник Броварської окружної прокуратури звернувся до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із запитом № 52-3142 вих-23 щодо надання інформації про наявність у відповідача ОСОБА_1 громадянства України, на що 18 травня 2023 року отримав відповідь про те, що за даними інформаційної підсистеми «Оформлення документів, що підтверджують громадянство України» ЄІАС УМП інформація стосовно наявності громадянства України у даної особи відсутня.

18 квітня 2023 року заступник керівника Броварської окружної прокуратури направив Головному управлінню Держгеокадастру у м. Киві та Київській області листа за № 52-3168 вих-23, в якому повідомив про виявлене порушення ст. 81 Земельного кодексу України із вимогою відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України вжити заходи щодо його усунення, у тому числі в судовому порядку, проте уповноваженим державним органом заходів щодо конфіскації земельної ділянки в дохід держави не вжито, листом № 10-10-0.62-4590/2-23 від 19 травня 2023 року прокуратуру повідомлено про неможливість звернення до суду із відповідним позовом у зв`язку з неможливістю сплати судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що слід конфіскувати належну відповідачу на праві приватної власності земельну ділянку у власність держави, оскільки ОСОБА_1 , будучи громадянином іноземної держави, впродовж року після набуття права власності на земельну ділянку з 24 лютого 2017 року по даний час її не відчужив.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Конституція України (ст. 13) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено ЗК України.

Ч. 5 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

За змістом ч. 4 ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Відповідно до вимог п.п. «е» ч. 1 ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2, 4 зі ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

Ч. 1 ст. 348 ЦК України встановлено, що якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Якщо майно не було продане, воно за рішенням суду передається у власність держави. У цьому разі колишньому власникові майна виплачується сума, визначена за рішенням суду.

Зважаючи, що відповідачка як іноземець набула на праві власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення, не відчужила її протягом строку, встановленого ст. 81 ЗК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для конфіскації земельних ділянок за рішенням суду на підставі ст. 145 ЗК України.

Аналіз вище вказаних норм права у їх системному взаємозв`язку дає підстави для висновку, що якщо власник земельної ділянки, який відповідно до закону зобов`язаний відчужити її протягом певного строку, однак не виконав такого обов`язку, то орган, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, звертається до суд з позовом про конфіскацію вказаної земельної ділянки. За насідками розгляду такого позову суд ухвалює рішення про конфіскацію даної земельної ділянки або відмови у її конфіскації. Рішення суду про конфіскацію земельної ділянки в подальшому є підставою для продажу даної земельної ділянки на земельних торгах.

Таким чином, судова колегія вважає, що виходячи із змісту права та інтересу, за захистом якого звернувся позивач до суду, та характеру його порушення, належним способом захисту у даних спірних правовідносинах є саме пред`явлення позову та подання вимог позивачем про конфіскацію земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не був проінформований про наявність у нього обов`язку на відчуження земельної ділянки, яку він отримав у спадок від своєї матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , апеляційний суд критично оцінює, оскільки правова основа презумпції знання законодавства - обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Цей обов`язок закріплений в ч. 1 ст. 68 Конституції України. Обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тому закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка і міститься в ч. 2 ст. 68 Конституції України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 вживались заходи щодо відчуження земельної ділянки не знайшли свого підтвердження ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції.

Посилання на те, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги клопотання ОСОБА_1 про виклик свідків, є необґрунтованими, оскільки дане клопотання подано після закриття підготовчого провадження, тому згідно з ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії було втрачено, а клопотань, відповідно до вимог ст. 127 ЦПК України, про поновлення процесуального строку для вчинення відповідної дії останній не подавав.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 мав намір відчужити все успадковане майно разом, однак не міг знайти покупця, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач мав достатньо часу для відчуження земельної ділянки, окремо від успадкованого майна, на користь громадянина України.

Судова колегія вважає, що саме бездіяльність відповідача, який мав б знати Закон, призвела до конфіскації, успадкованої ним земельної ділянки з кадастровим номером :01:051:0009 площею 0,082 га, яка розташована на території АДРЕСА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія доходить висновку, що суд першої інстанції вірно застосував норми права та дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, а саме з 24 лютого 2017 року по теперішній час не відчужив її, що і стало підставою для задоволення позову, оскільки дана процедура безумовно передбачена чинним земельним законодавством (ч. 4 ст. 81 ЗК України).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складений 18 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар