Справа №:755/9023/24
Провадження №: 2/755/5749/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2024 р. м.Київ

Дніпровський районний суд міста Києва в складі :

головуючого судді - Коваленко І.В.,

за участі секретаря судових засідань - Назаровій І.В.,

учасники справи:

представник позивача - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Дніпровському районному суді міста Києва справу у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину визначену за рішенням суду, -

в с т а н о в и в:

28 травня 2024 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину визначену за рішенням суду, згідно вимог якої позивач просить суд: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту подання позовної заяви і до досягнення нею повноліття.

Позов обґрунтовано тим, що заочним рішенням Броварського районного суду міста Київської області від 28 січня 2022 року (справа №361/5947/21) позивачу було присуджено до стягнення сплату аліментів на користь його доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі /3 частки від заробітку (доходу) до досягнення нею повноліття. Визначаючи частку в розмірі 1/3 від доходу Броварський районний суд міста Київської області враховував стан здоров`я дитини відповідно до поданих доказів, яка у зв`язку із хворобою на той час потребувала в закладі стаціонарного лікування, матеріальне становище відповідача, який був працездатним, та заперечень проти позову не подавав, покладених на нього батьківських обов`язків щодо утримання малолітньої доньки не виконує, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини позивачу не надає, домовленості щодо утримання дитини, батьком, який проживає окремо, сторонами не досягнуто.

Відповідно до указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України від 24.02.2022 №2102ІХ, із 05.30 год. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан. З 08 липня 2022 року позивач проходив військову службу у Збройних Силах України. Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 05 червня 2023 року позивач переніс операцію та отримав захворювання, пов`язане з проходженням військової служби із застосуванням дискетомія С6-С7, передній спондилеоз титановим кейджем на рівні С6-С7; перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні нейрохірургії Національного військово-медичного клінічного центру «ІНФОРМАЦІЯ_4» з 07.04.2023 по 08.06.2023 року; перебував в стаціонарі КНП «Міська лікарня №7» ЗМР з 11.01.2024 по 22.01.2023 з діагнозом: вертеброогенна радікулопатія С6-С7 ліворуч. СПО (12.04.2023 р.), дискектомія С6-С7, передній спондилодез титановим кейджем на рівні С6-С7, протрузії С5-С6; виражений больовий, м`язово-тонічний, нейротрофічний синдроми. Хронічно-рецидивуюча течія, стадія тривалого загострення. Крім того, у нього на утримання знаходиться мати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсіонерка та має інвалідність. Позивач повідомляє, що в лютому-березні 2022 року, у зв`язку з повномасштабним вторгненням військ Російської Федерації на територію України, його дочка ОСОБА_5 виїхала з України разом з матір`ю за межі України, та на даний час перебуває в країні Мальта , де, згідно довідки від 12.10.2022 року онкологічного центру сера Ентоні Мамо, перебуває під наглядом дитячого онколога-консультанта ОСОБА_11, а лікування буде завершене до лютого 2023 року. Отже, такі факти, як: отримання травми під час проходження військової служби в особливий період, що обмежило працездатність позивача; знаходження на утримання позивача обмежено працездатної матері; інформації про поліпшення стану здордають позивачу право на перегляд розміру частки в бік зменшення з 1/3 до від заробітку (доходу).

У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просив задовольнити позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві.

07 червня 2024 року Дніпровського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

07 серпня 2024 року представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 подала до суду відзив на позов, який протокольною ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, було повернуто, у зв`язку з тим, що відзив не підписаний особою, яка його подала.

У відповідності до ч.8 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідач за довіреністю ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення у повному обсязі.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Судом встановлено, що сторони з 01 лютого 2015 року перебували у шлюбі.

Під час перебування у шлюбі у подружжя народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві серія НОМЕР_1 . (а.с.9)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 183 Сімейного кодексу України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 Сімейного кодексу України, так і положень статей 183, 184 Сімейного кодексу України.

28 січня 2022 року у справі № 361/5947/21 рішенням Броварським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення, яким присуджено до стягнення з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією рішення та відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень України.

Як убачається з мотивувальної частини рішення суду, визначаючи частку заробітку (доходу) відповідача ОСОБА_3 , яка буде стягуватися на користь позивача ОСОБА_4 як аліменти на дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд враховував стан здоров`я та матеріальне дитини, яка у зв`язку із хворобою періодично потребує стаціонарного лікування, матеріальне становище відповідача, який є працездатним, та заперечень проти позову не подавав, покладених на нього законом батьківських обов`язків щодо утримання малолітньої дочки ОСОБА_5 не виконує, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини позивачу не надає, домовленості щодо утримання дитини, батьком, який проживає окремо, сторонами не досягнуто.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

За змістом положень ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, положення ст. 192 Сімейного кодексу України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення.

Враховуючи зміст статтями 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки).

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17, від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19, від 12.01.2022 року у справі №545/3115/19 тощо, та відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України мають враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 83 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Тобто, для зменшення розміру аліментів позивач повинен довести належними та допустимими, що у нього змінився матеріальний або сімейний стан, погіршилось або поліпшилось здоров`я.

Обґрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду з вимогою про зміну розміру аліментів, позивач посилається на те, що після ухвалення судового рішення, якими присуджено до стягнення аліментів на утримання доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у позивача: 1. Погіршився стан здоровя внаслідок отриманих травм під час проходження військової служби; 2) змінився майновий стан, оскільки на його утриманні перебуває непрацездатна матір; 3) покращився стан здоров`я його доньки, на утримання якої з нього стягуються аліменти.

Щодо тверджень позивача про погіршення стану здоров`я, судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України від 24.02.2022 №2102ІХ, із 05.30 год. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан.

З 08 липня 2022 року позивач був призваний на військову службу по мобілізації згідно Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 05 червня 2023 року, позивач отримав захворювання, пов`язане з проходженням військової служби та на підставі статті 64-а графи ІІ Розкладу хвороб був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Комісія, згідно діагнозу та постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва, встановила позивачу наступний діяагноз: Обмежений міжхребцевий осеохондроз, деформуючий спондильоз, спондилоартроз шийного відділу хреба, ускладнений міжхребцевими протрузіями, ліковані дискектомією С6-С7, переднім спондилодезом титановим кейджем на рівні С6-С7 (12.04.2023) з наявністю метолоконструкції, радикулопатії С6-С7 праворуч, з рефлекторним мязево-тонічним, компресійним больвим синдромом, з сенсомоторними порушеннями при значному порушенні функції. Вертеброгенна цервікобрахіалгія, люмбалгія у фазі ремісії. (а.с.12-13)

Наявність захворювання позивача, його перебування на стаціонарному лікуванні, у зв`язку із проведенням операції: дискектемія С6-С7, передній спондилодез титановим кейджем на рівні С6-С7, підтверджуються також виписним епікрізом №5100, виданим Національним військово-медичним клінічним центром «ІНФОРМАЦІЯ_4», випискою із медичної картки стаціонарного хворого №277 неврологічного відділення КНП «Міська клінічна лікарня Запорізької області».

Отже, встановлені судом обставини свідчать про погіршення стану здоров`я позивача та його неспроможність сплачувати аліменти на утримання доньки у визначеному судом розмірі.

Другою самостійною правовою підставою для зміни розміру аліментів, присуджених за рішенням суду, на яку посилається позивач, є поліпшення стану здоров`я дитини.

Сторонами не заперечується той факт, що у лютому-березні 2022 року, у зв`язку з повномасштабним вторгненням військ Російської Федерації на територію України, відповідач ОСОБА_4 разом з донькою ОСОБА_5 виїхали за межі України та на даний час перебувають в республіці Мальта .

Згідно довідки від 12.10.2022 року онкологічного центру сера Ентоні Мамо, ОСОБА_5 перебуває під наглядом дитячого онколога-консультанта ОСОБА_11, а лікування буде завершене до лютого 2023 року. При цьому сторонами не заперечується дійсність змісту інформації, викладеної у даній довідці. Сторона відповідача лише вказувала на відсутність у позивача оригіналу даної довідки, оскільки даний доказ подавався відповідачкою у іншій цивільній справі.

Крім того, сторона відповідача вказувала на те, що на сьогоднішній день стан здоров`я дитини погіршився, а тому дитина потребує значних витрат на лікування, проте на підтвердження даних фактів належних та допустимих доказів суду надано не було.

Щодо стану здоров`я дитини та витрат, необхідних на її лікування, суд зазначає наступне.

Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18).

Таким чином наявність у малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тяжкого захворювання є особливою обставиною, за наявності якої дитина потребує додаткових витрат, і такі витрати мають бути доведені особою, що заявляє вимоги про їх стягнення.

У судовому засіданні стороною відповідача не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач несе додаткові витрати на дитину, яка страждає на тяжку хворобу, а тому відповідач не позбавлена права звернутись з окремим позовом до суду про стягнення додаткових витрат на дитину, в межах якого має доводити наявність особливих обставин, які дають право на стягнення з батька дитини додаткових витрат.

Однією із самостійних правових підстав для зміни розміру аліментів, присуджених за рішенням суду, є доведення належними та допустимими доказами обставин наявності у платника аліментів змін матеріального стану, яке полягає у наявності на його утриманні обмежено працездатної матері.

Для доведення обставин змін матеріального стану, позивачем долучено до позову в якості доказів довідку до Акту огляду МСЕК Серії АВ №0081259, згідно якої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом другої групи з 27.06.2019 року, та пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 Серії НОМЕР_5 ОСОБА_6 .

У той же час, належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у матері позивача, яка є особою з інвалідністю, інших працездатних дітей, розміру отримуваної пенсії, позивач не надав.

Аналізуючи долучені до справи докази у їх сукупності, суд враховує, що наразі позивач є особою, стан здоров`я якого значно погіршився внаслідок проходження військової служби в лавах Збройних Сил України, позивач потребує періодичного проходження лікування, у той же час наразі відсутні докази про витрати відповідача, які остання несе через тяжку хворобу дитини, та які, на думку суду, є додатковими, а тому приходить до висновку, про наявність істотних та достатніх підстав для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги зміни в стані здоров`я позивача, як платника аліментів, відсутність доказів про витрати відповідача, повязані із захворюванням дитини, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, які стягуються з позивача має бути зменшений до 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,141,279, 352,354,430 ЦПК України, ст. ст. 18, 180-182, 184, 188, 191 СК України, суд,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину визначену за рішенням суду - задовольнити.

Зменшити розмір аліментів, утримуваних з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ), на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28.01.2022 року у справі № 361/5947/21 та стягувати з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили.

Виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 липня 2021 року і до досягнення дитиною, стягуємих за рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28.01.2022 року, - відізвати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складений 11 листопада 2024 року.

Суддя: