Справа № 274/6074/24 Провадження № 2/0274/1503/24
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
19.11.24 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 , представником якої є ОСОБА_2 ,
до1) ОСОБА_3 , 2) Бердичівської міської ради Житомирської області, представником якої є ОСОБА_4 ,
провизнання права власності,
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_5 , прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 51/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_5 . Однак постановою нотаріуса ОСОБА_1 було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 51/100 часток земельної ділянки, яка стосуються предмета спору, у зв`язку з неможливістю встановити склад спадкового майна, а саме його частку, яка належала ОСОБА_5 .
ОСОБА_3 позов визнав, про що вказав у заяві від 23.09.2024 р. (а. с. 37).
Бердичівська міська рада Житомирської області своєї позиції щодо предмета спору у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомила, проте від неї надійшла заява, у якій вона зазначає, що у розгляді справи покладається на розсуд Суду (а. с. 45).
Судом з`ясовано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом від 06.06.2023 р. про смерть (а. с. 9).
ОСОБА_5 все її рухоме і нерухоме майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день її смерті буде належати їй за законом, заповіла ОСОБА_1 , що підтверджується заповітом від 24.07.2017 р. (а. с. 10).
Тобто, зважаючи на зміст статей 1216 1218, 1222 та 1223 Цивільного кодексу України, ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_5 за заповітом.
ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_5 , який прийняв спадину, що випливає з свідоцтва від 04.08.2023 р. про право на спадщину за заповітом, виданим приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Ковальчук О.Д. (а. с. 11).
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Таким чином до ОСОБА_1 перейшли права та обов`язки (спадщина) ОСОБА_5 , у тому числі права власності останньої.
ОСОБА_1 приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Ковальчук О.Д. видано свідоцтво від 04.08.2023 р. про право на спадщину за заповітом, на 51/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_5 (а. с. 11), на підставі цього свідоцтва 04.08.2023 р. за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на ці частки будинку, що підтверджується витягом від 04.08.2023 р. з Державного реєстру речових прав (а. с. 13).
Тобто до ОСОБА_1 перейшло і право власності ОСОБА_5 на вказану земельну ділянку.
Крім того, з наведеного випливає, що житловий будинку за адресою: АДРЕСА_1 , розташований саме на цій земельній ділянці.
Частинами першою та другою статті 368 Цивільного кодексу України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.
Частинами першою та другою статті 370 Цивільного кодексу України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Частиною першою статті 377 Цивільного кодексу України встановлено до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.
Зважаючи на наведене, Суд вважає, що розмір частки померлої ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, яка стосується предмету спору, становив 51/100, що не заперечується і іншим співвласником цієї земельної ділянки ОСОБА_3 , на що вказує визнання ним позову, при цьому розмір частки ОСОБА_3 становить 49/100.
ОСОБА_1 , будучи єдиним спадкоємцем ОСОБА_5 який прийняв спадщину (до якого перейшли права та обов`язки ОСОБА_5 щодо земельної ділянки), не може отримати відповідне свідоцтво про право на спадщину, що, в свою чергу, перешкоджає оформленню права власності на 51/100 часток земельної ділянки.
Згідно з частиною першою статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Зважаючи на наведене, Суд вважає, що наявні законні підстави для задоволення позову до ОСОБА_3 .
При цьому Суд відмовляє у задоволенні позову до Бердичівської міської ради Житомирської області, так як остання є неналежнім відповідачем у справі, оскільки не є співвласником земельної ділянки.
Частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Виходячи з вказаного та зважаючи, що визнання ОСОБА_3 позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд задовольняє позов до нього.
Керуючись статтями 206, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України,
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут