Справа № 369/5677/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8329/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Пінкевич Н.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.

розглянувши в письмовому провадженні в м. Києві апеляційну скаргу Хамраєвої Катерини Маратівни , подану в інтересах Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2024 року, ухвалене у складі судді Пінкевич Н.С., у цивільній справі № 369/5677/17 за позовом Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Зазначало, що 20 липня 2006 року між Департаментом та ОСОБА_2 як інвестором було укладено договір № 647 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, умовами якого визначено, що інвестор зобов`язаний перерахувати пайовий внесок у сумі 19 360,00 грн. на умовах, визначених у договорі. Проте в порушення умов вказаного договору, ОСОБА_2 пайовий внесок не вніс. З урахуванням викладеного, Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) просив стягнути з ОСОБА_2 суму пайового внеску з урахуванням індексу інфляції відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 81 112,93 грн., а також пеню за прострочення виконання зобов`язань відповідно до умов договору в розмірі 3 523,52 грн.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2017 року позов Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (на бюджетний рахунок бюджетного розвитку спеціального фонду міського бюджету в Головному управлінні Державної казначейської служби України у місті Києві суму пайового внеску у розмірі 81 112,93 грн., індекс інфляції в розмірі 3 523,52 грн., судовий збір в розмірі 1 600,00 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2023 року заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2017 року скасовано, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2024 року у задоволенні позову Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Стягнуто з Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Задоволено частково заяву ОСОБА_2 про поворот виконання рішення суду.

У порядку повороту виконання заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2017 року стягнуто з Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 86 236,45 грн.

Не погоджуючись з рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2024 року, Хамраєва К.М. , яка діє в інтересах Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в позові, мотивувавши свої висновки тим, що ОСОБА_2 не здійснював будівництво житлового будинку та продав земельну ділянку, у зв`язку з чим договір пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва був припиненим. Зазначає, що ОСОБА_2 не звертався до Департаменту із заявами про розірвання чи зміну договору, та не повідомив про продаж земельної ділянки. Також, вважає, що судом неправильно вирішено питання відшкодування витрат на правничу допомогу. Визначений відповідачем розмір витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Справа розглядалася судом у спрощеному порядку, тривалість судових засідань 20 липня 2023 року та 16 серпня 2023 року склала всього 15-25 хв.

Адвокат Дика Т.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подала відзив на апеляційну скаргу представника Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 20 липня 2006 року між Головним управлінням економіки та інвестицій Київської міської державної адміністрації та ОСОБА_2 укладено договір № 647 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва.

Пунктом 1.1. договору передбачено, що його предметом є сплата ОСОБА_2 пайової участі (внесків) на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва у зв`язку із будівництвом індивідуального житлового будинку загальною площею 362,65 кв.м по АДРЕСА_1 . Відповідно до пункту 2.1.1. договору та розрахунку, який є невід`ємною частиною договору, визначено, що розмір пайового внеску, становить 19 360,00 грн. (без ПДВ), забудовник сплачує пайовий внесок у строк до 14 серпня 2006 року включно на рахунок бюджету розвитку спеціального фонду міського бюджету.

Згідно рішення Київської міської ради «Про діяльність виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15 березня 2012 року № 198/7535 та розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про затвердження Положення про Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» від ЗО вересня 2013року № 1717, Головне управління економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) перейменовано у Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Оскільки ОСОБА_2 не було сплачено вказаний пайовий внесок, на його адресу було направлено претензію № 049-18/2159-12 від 10 квітня 2012 року.

Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) порушив перед судом питання про стягнення із ОСОБА_2 суми пайового внеску з урахуванням індексу інфляції відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 81 112,93 грн., а також пені за прострочення виконання зобов`язань відповідно до умов договору в розмірі 3 523,52 грн.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інфраструктури.

Законом також визначається порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Відповідно до Порядку визначення розмірів пайової участі (внесків) забудовників (інвесторів) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 30 грудня 2010 року №573/5385, пайова участь (внесок) забудовників (інвесторів) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста (надалі - пайова участь) є внеском, який забудовник (інвестор) має сплатити до бюджету міста Києва без урахування ПДВ.

Пайова участь (внесок) інвесторів (забудовників) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста являє собою одноразовий внесок, який інвестор має сплатити до бюджету м. Києва без урахування ПДВ, що діє на дату сплати. Одноразовий внесок включає в себе наступні складові: відшкодування витрат бюджету м. Києва на розширене відтворення його ресурсів; плати інвестора за право реалізувати свій проект будівництва (реконструкції) на території столиці.

Ці нормативи застосовуються для визначення розмірів пайової участі: інвесторів (забудовників), що здійснюють на території міста Києва будівництво (реконструкцію) будь-яких об`єктів, незалежно від їх форми власності.

Отже, зобов`язання щодо сплати пайового внеску інвестора або забудовника у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста пов`язане із здійсненням ним права на забудову ним земельної ділянки та залежить від типу та обсягу будівництва. Сплата пайового внеску покладається на забудовників, які здійснюють будівництво або реконструкцію об`єктів нерухомості.

Як зазначив позивач, 20 липня 2006 року між Головним управлінням економіки та інвестицій Київської міської державної адміністрації та ОСОБА_2 було укладено договір № 647 від пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, яким передбачено сплату пайової участі (внесків) на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва в розмірі 19 360,00 грн. у зв`язку із будівництвом ним індивідуального житлового будинку загальною площею 362,65 кв.м по АДРЕСА_1 .

Разом з тим, під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 не здійснював будівництво на вказаній земельній ділянці.

07 вересня 2006 року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1001 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У самому договорі було зазначено, що на земельній ділянці були відсутні будь-які будівлі та споруди, а також не проводились будівельні роботи. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №335861651 від 15 червня 2023 року судом було встановлено, що вже новий власник земельної ділянки - ОСОБА_3 здійснювала будівництво на вказаній земельні ділянці та 16 травня 2011 року, тобто, майже через п`ять років, отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок загальною площею 404,8 кв.м.

Відтак, оскільки ОСОБА_2 не здійснював будівництво житлового будинку загальною площею 362,65 кв.м по АДРЕСА_1 , та відчужив земельну ділянку на користь іншої особи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що його зобов`язання зі сплати пайового внеску на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва у зв`язку із не здійсненням ним будівництва було припинене, та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про стягнення з нього суми пайового внеску з урахуванням індексу інфляції та неустойки.

Колегія суддів відхиляє посилання представника Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на те, що ОСОБА_2 не звертався до Департаменту із заявою про розірвання договору, оскільки зобов`язання щодо сплати пайового внеску визначене Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», а договором пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури лише конкретизується таке зобов`язання.

Стягнення із ОСОБА_2 пайового внеску за умови, що він не здійснював забудови земельної ділянки, та відчужив її на користь іншої особи, не відповідає вимогам Закону.

Крім того, Департаментом не було надано суду інформації щодо укладення відповідного договору та сплати відповідних пайових внесків із новим власником земельної ділянки ОСОБА_3 , яка збудувала на ній будинок.

Також, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

На підтвердження витрат на правничу допомогу ОСОБА_2 надав суду копію договору про надання правової (правничої) допомоги №46/23п від 01 травня 2023 року, укладеного із адвокатом Дикою Т.В., ордер на надання правової допомоги, та навів відповідні розрахунки.

Надання правничої допомоги ОСОБА_2 у суді першої інстанції адвокатом Дикою Т.В. підтверджується матеріалами справи. Відтак, ОСОБА_2 мав право на відшкодування таких витрат.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання представника Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на неспівмірність заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу.

Згідно розрахунку ОСОБА_2 його витрати на правничу допомогу склали 18 600,00 грн. Зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню на користь відповідача до 10 000,00 грн., судом першої інстанції було враховано складність справи та обсяг наданих адвокатом послуг. Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Рябчуна Л.Ф. підготував та подав до суду заяву про перегляд заочного рішення, відзив на позовну заяву, заяву про поворот виконання, а також приймав участь у судових засіданнях.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга представника Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), підлягає залишенню без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2024 року- без змін.

Також, адвокат Дика Т.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 просила стягнути на його користь витрати на правничу допомогу в апеляційному суді в розмірі 7 600,00 грн.

На підтвердження вказаних витрат адвокат Дика Т.В. надала копію ордера на надання правової допомоги в Київському апеляційному суді, копію рахунків від 01 квітня 2024 року, від 15 липня 2024 року, копію детального опису наданих адвокатом послуг від 15 липня 2024 року, копію акту №41 прийому-передачі послуг від 31 березня 2024 року та копію акту №49 прийому-передачі послуг від 15 липня 2024 року, відповідно до яких витрати на правничу допомогу відповідача в суді апеляційної інстанції склали 7 600,00 грн., до яких включено витрати на підготовку та подання відзиву на апеляційну скаргу, підготовку та подання самої заяви про стягнення витрат на правничу допомогу та опису наданих адвокатом послуг.

Разом з тим, надання правничої допомоги ОСОБА_2 адвокатом Дикою Т.В. полягало по суті лише у підготовці та поданні відзиву на апеляційну скаргу, що не потребувало великої кількості часу. Дана справа не є надто складною.

Тому, враховуючи складність справи, обсяг наданої адвокатом правничої допомоги, вимоги співмірності та розумності, колегія суддів вважає, що з Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 500,00 грн.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Хамраєвої Катерини Маратівни , подану в інтересах Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 500,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді