ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8622/24 Справа № 403/4191/12 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І. А. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Шавкун Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

-за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Прокопенко Володимир Миколайович,

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

30.03.2012 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2022 року був залучений до участі у розгляді справи, замість померлого позивача ОСОБА_3 його правонаступник - ОСОБА_1 . Цією ж ухвалою було залучено до участі у справі в якості співвідповідача чоловіка відповідачки ОСОБА_4 .

У справі було декілька заяв про збільшення позовних вимог, останніми позовними вимогами було, щодо стягнення солідарно з відповідачів:

-суми основного боргу у сумі 1 435 350 грн., в тому числі за договором позики ВКК № 367915 від 09.04.2008 року 200 000 грн., за договором позики ВРЛ № 653183 від 18.07.2011 року 1 235 350 грн.,

-інфляційних втрат у сумі 4 020 543, 01 грн., в тому числі за договором позики ВКК № 367915 від 09.04.2008 року 691 281, 60 грн., за договором позики ВРЛ № 653183 від 18.07.2011 року 3 329 261, 41 грн.,

-відсотки річних у сумі 764 403, 83 грн., в тому числі 3% за договором позики ВКК № 367915 від 09.04.2008 року 81 238, 36 грн., 5% за договором позики ВРЛ № 653183 від 18.07.2011 року 683 165, 47 грн.,

-сплачений судовий збір у розмірі 12 405 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) суму основного боргу за Договором позики ВКК №367519 від 09.04.2008р. у сумі 200000,00 грн. та Договором позики ВРЛ №653183 від 18.07.2011р. у сумі 1235 350 грн. 00 коп., інфляційні витрати в загальній сумі за договором позики ВКК №367519 від 09.04.2008 року 691281,60 грн. за період з квітня 2009 по лютий 2022 та за Договором позики ВРЛ № 653183 від 18.07.2011 року 3329261,41 грн. за період з жовтня 2011 по лютий 2022; 3 відсотки річних за договором позики ВКК №367519 від 09.04.2008 року 77 276,72 грн. за період з 10.04.2009 по 24.02.2022 та 5 відсотків за Договором позики ВРЛ № 653183 від 18.07.2011 року 385 429,20 грн. за період з 02.10.2011 по 24.02.2022; витрати по сплаті судового збору у сумі 12405,00 грн., а всього 5 931 003 грн. 93 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

26.04.2024 рокувід ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Прокопенко Володимир Миколайовичнадійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2024 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що дана справа пов`язана зі справою № 200/3317/13-ц, а тому суд не правильно поновив зупинене провадження та розглянув справу по суті.

Крім того, відповідачка отримувала гроші у доларах США, а тому суд першої інстанції не правильно нарахував інфляційні втрати, оскільки інфляційні втрати на доларові кредити не нараховуються.

Щодо стягнення 3% та 5%, відповідно до ст.625 ЦК України, суд не прийняв до уваги, що відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України, сплата відповідальності, що визначена ст.625 ЦК України у період дії військового стану не здійснюється.

Зазначає, що відповідачка отримала два кредити: 40 000 доларів США та 100 000 доларів США, а кредит у розмірі 155 000 доларів США, це 40 000 + 100 000 + 15 000 відсотків, що суд першої інстанції не взяв до уваги.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від позивача ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено на безпідставність апеляційної скарги та необхідність залишення рішення суду першої інстанції без змін.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Прокопенко В.М. доводи апеляційної скарги підтримали.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Тимошенко Ю.Б. проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

09 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено Договір позики ВКК №367519, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Якубою О.А. зареєстрований за реєстровим № 2246 (Т-1 а.с. 5).

Згідно до п. 1 Договору позики ВКК №367519 від 09.04.2008р., позикодавець позичив позичальнику 200000 грн. 00 коп., що еквівалентно 40000 доларів США, з поверненням до 09 квітня 2009 року.

Факт отримання зазначених коштів підтверджується розпискою написаною ОСОБА_2 від 09.04.2008 року (копія Т-1 а.с. 6, оригінал Т-2 а.с. 176).

18 липня 2011 року між ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) укладено Договір позики ВРЛ №653183, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Каліновичем С.П., зареєстрований за реєстровим № 807 (Т-1 а.с.14).

Згідно до п.п. 1.1, 2.2. Договору позики ВРЛ №653183 від 18.07.2011р., позикодавець передав позичальнику 1235350 грн. 00 коп., що еквівалентно 155000 доларів США, з поверненням до 01 жовтня 2011 року.

Факт отримання зазначених коштів підтверджується розпискою написаною ОСОБА_2 від 18.07.2011 року (копія Т-1 а.с. 15, оригінал Т-2 а.с. 170).

Факт укладення між сторонами договорів позики та передання позивачем відповідачу ОСОБА_2 на виконання цих договорів грошових коштів, оскільки це підтверджується розписками відповідача про отримання нею цих грошових коштів та її зобов`язання повернути їх у встановлені договорами позики строки.

Підстав ставити під сумнів дійсність правочинів, укладених між сторонами та підтверджених розписками відповідача, в суду немає, оскільки відповідач доказів на спростування даних обставин не надала.

Борг за вищезазначеними договорами позики ОСОБА_3 до теперішнього часу не повернуто, тому порушене право ОСОБА_3 підлягає захисту.

Отже, суд вважає доведеним, що відповідач не виконала свої зобов`язання з повернення грошових коштів у строки, визначені договорами позики, а тому позов у частині стягнення суми основного боргу за Договором позики ВКК №367519 від 09.04.2008р. у сумі 200 000,00 грн. та Договором позики ВРЛ №653183 від 18.07.2011р. у сумі 1 235 350 грн. 00 коп., а всього 1 435 350 грн. 00 коп. є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Щодо стягнення інфляційних витрати та відсотки річних.

При цьому пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що «у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Пунктом 8 Договору позики ВРЛ № 653183 від 18.07.2011 року передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 5 (п`ять) процентів річних від простроченої суми (Т-1 а.с. 14).

Тож, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів інфляційні витрати в загальній сумі 4020 543,01 грн., в т.ч. за договором позики ВКК №367519 від 09.04.2008 року 691281,60 грн. за період з квітня 2009 по вересень 2022 та за Договором позики ВРЛ № 653183 від 18.07.2011 року 3329261,41 грн. за період з жовтня 2011 по вересень 2022; відсотки річних в загальній сумі 764403,83 грн. в т.ч. 3 відсотки річних за договором позики ВКК №367519 від 09.04.2008 року 81 238,36 грн. за період з 10.04.2009 по 23.10.2022 та 5 відсотків річних за Договором позики ВРЛ № 653183 від 18.07.2011 року 683165,47 грн. за період з 02.10.2011 по 23.10.2022 (Т-2 а.с. 141). За обома договорами позики, позивачі надали відповідні розрахунки (Т-2 а.с. 143-151).

Пунктом 8 договору позики від 18.07.2011 ВРЛ № 653183 передбачено фактично відсотки за користування чужими грошима у розумінні статті 536 ЦК України, що є гарантією належного виконання грошового зобов`язання, тобто мають самостійну правову природу і не можуть застосовуватися судом за власним розсудом.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги з урахуванням законодавчих обмежень (24 лютого 2022 року), в частині стягнення відсотків річних підлягають частковому задоволенню, а саме розрахунок відсотків річних має здійснюватись до 24 лютого 2022 року та підлягають стягненню саме 3% річних від простроченої суми за обома договорами позики (сума заборгованості х 3 х кількість днів прострочки /365/100), адже позивач заявив вимоги про стягнення відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України, та ототожнив їх із окремим видом відповідальності, збільшивши 3% річних до 5% річних.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позивача є частково підставними щодо періоду та суми стягнення відсотків і інфляційних витрат, тому позов в даній частині підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції були перевірені надані розрахунки позивача та встановлено, що необхідне, стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні витрати в загальній сумі 4020543,01 грн., в т.ч. за договором позики ВКК №367519 від 09.04.2008 року (200000,00 грн. х 660,619%-200000,00=1121238,00), тобто з урахуванням ст. 13 ЦПК України, стягненню підлягає сума 691281,60 грн. за період з квітня 2009 по лютий 2022 та за Договором позики ВРЛ № 653183 від 18.07.2011 року (1235350,00 х 550,392% -1235350,00 = 5563917,57), тобто з урахуванням ст. 13 ЦПК України стягненню підлягає сума у розмірі 3329261,41 за період з жовтня 2011 по лютий 2022; відсотки річних в загальній сумі 462705,92 грн. в т.ч. 3 відсотки річних за договором позики ВКК №367519 від 09.04.2008 року 77 276,72 грн. за період з 10.04.2009 по 24.02.2022 та 5 відсотків річних за Договором позики ВРЛ № 653183 від 18.07.2011 року 385 429,20 грн. за період з 02.10.2011 по 24.02.2022.

ОСОБА_4 помер, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т-2, а.с. 216), про те під час розгляду справи питання стосовно зупинення провадження справи не ставилося, та час винесення судового рішення минуло май же рік з дати смерті ОСОБА_4 , а сторони відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України не надали належних доказів процесуального правонаступництва після померлого.

Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги слід зазначити, що позовні вимоги заявлені про стягнення суми боргу у національній валюті гривні, а тому суд першої інстанції цілком правомірно нарахував та стягнув інфляційні втрати.

Судом першої інстанції враховані положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України, а тому відсотки за користування кредитами нараховані по 23.02.2022 року включно, що відповідає нормі закону.

Довід апеляційної скарги, що кредит у розмірі 155 000 доларів США, це 40 000 + 100 000 + 15 000 відсотків, що суд першої інстанції не взяв до уваги, апеляційний суд зазначає, що 18 липня 2011 року між ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) укладено Договір позики ВРЛ №653183, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Каліновичем С.П., зареєстрований за реєстровим № 807 (Т-1 а.с.14).

Згідно до п.п. 1.1, 2.2. Договору позики ВРЛ №653183 від 18.07.2011р., позикодавець передав позичальнику 1235350 грн. 00 коп., що еквівалентно 155000 доларів США, з поверненням до 01 жовтня 2011 року.

Факт отримання зазначених коштів підтверджується розпискою написаною ОСОБА_2 від 18.07.2011 року (копія Т-1 а.с. 15, оригінал Т-2 а.с. 170).

Із наведених письмових доказів вбачається, що 155 000 доларів США це сума кредиту, а не сума двох кредитів та процентів, як зазначено у апеляційній скарзі.

Щодо розгляду справи № 200/3317/13-ц слід зазначити, що розгляд цієї справи не впливає на розгляд справи № 403/4191/12 (що розглядається).

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.

При таких обставинах апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Прокопенко Володимир Миколайович залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 19.11.2024 року.

Судді: