Провадження № 22-ц/801/1885/2024
Провадження № 22-ц/801/2246/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 рокуСправа № 127/19975/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С. К., Голоти Л. О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця»,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» та адвоката Землякова Олексія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2024 року та апеляційною скаргою адвоката Землякова Олексія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2024 року, ухвалені у складі судді Сичука М. М. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ТОВ «Енера Вінниця» про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 червня 2020 року між сторонами було укладено договір №971 про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством.

За умовами договору позивач має право продавати електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного господарства, а відповідач бере на себе зобов`язання купувати у позивача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки передбачені договором.

На виконання умов договору, ОСОБА_1 продавав ТОВ «Енера Вінниця» електричну енергію, вироблену його генеруючою установкою в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, що підтверджується Актами приймання-передавання товару (електричної енергії) за період з лютого 2022 року по квітень 2024 року.

Однак відповідач у порушення умов Договору постійно виконує свої зобов`язання із затримкою, сплачує не в повному обсязі, в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка станом на 13 червня 2024 року складає 9 688,18 грн.

Окрім того умовами договору передбачено нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

З огляду на викладене вище позивач у заявленому позові просив стягнути з відповідача заборгованість за договором купівлі-продажу електричної електроенергії №971 від 10 червня 2020 року, а саме: 9 688,18 грн основного боргу, пеню за прострочення виконання платежів за період з 22 березня 2022 року по 12 червня 2024 року в розмірі 47 001,67 грн, 3 117,93 грн - 3% річних, а також стягнути судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2024 року позов було задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Енера Вінниця» на користь ОСОБА_1 12 817,11 грн, з яких 9 699,18 грн пеня та 3 117,93 грн 3 % річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання.

Стягнуто з ТОВ «Енера Вінниця» на користь ОСОБА_1 259,56 грн судового збору.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що заборгованість виникла за квітень 2024 року, і до цього періоду Товариство належним чином виконувало свої зобов`язання, тому суд вважав, за можливе зменшити розмір пені, яку заявлено позивачем в розмірі 47 001,67 грн, оскільки її сума значно перевищує розмір збитків, до суми, яка буде співмірною та справедливою, а саме сумі заборгованості, яка виникла у відповідача перед позивачем.

Тому суд, дослідивши докази, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог згідно заяви про зменшення позовних вимог та зменшення судом розміру пені, яка в три рази перевищує розмір завданих збитків, а саме у сумі 12 817,11 грн., що включає в собі суму пені 9 699, 18 грн. та 3 117,93 грн. - 3% річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2024 року заяву представника позивача про розподіл судових витрат задоволено частково та стягнуто з ТОВ «Енера Вінниця» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із такими судовим рішенням, сторони подали апеляційні скарги, в яких посилались на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також на неповно з`ясовані обставини справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

ТОВ «Енера Вінниця» у поданій апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник ОСОБА_1 просить скасувати основне рішення суду першої інстанції у частині відмови у стягненні пені та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким відповідні позовні вимоги задовольнити повністю. Також скаржник просить скасувати додаткове рішення суд першої інстанції в частині не стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката у суді першої інстанції у розмірі 10 000 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з товариства з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 10 000 грн.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 31 липня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Голота Л. О., Медвецький С. К.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ТОВ «Енера Вінниця» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2024 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 серпня 2024 року апеляційну скаргу адвоката Землякова Олексія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2024 року залишено без руху.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 серпня 2024 року справу було повернуто до Вінницького міського суду Вінницької області для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

13 вересня 2024 року матеріали справи після винесення додаткового рішення надійшли до апеляційного суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 16 вересня 2024 року суддю ОСОБА_2 замінено на суддю ОСОБА_3 .

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 вересня 2024 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження на 03 жовтня 2024 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року строк розгляду апеляційних скарг продовжено на п`ятнадцять днів, судове засідання відкладено на 17 жовтня 2024 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Землякова О. А. в інтересах ОСОБА_1 на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2024 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року розгляд вказаної апеляційної скарги призначено на 17 жовтня 2024 року у порядку письмового провадження.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року суддю ОСОБА_3 замінено на суддю ОСОБА_2 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що суд першої інстанції ігноруючи основні засади цивільного судочинства, такі як диспозитивність та пропорційність, зменшив розмір пені, яка складає всього 47 тис. грн. та нарахована за період у більше ніж 2 роки, для відповідача, чистий прибуток якого всього за один квартал складає більше двохсот мільйонів гривень.

Суд у своєму рішенні зробив абсолютно безпідставний висновок про те, що: «… заборгованість виникла за квітень 2024 р., і до цього періоду Товариство належним чином виконувало свої зобов`язання, вважає, за можливе зменшити розмір пені…». Безпідставність такого висновку чітко вбачається з Додатку 1 до позовної заяви Розрахунок пені за період з 22.03.2022 по 12.06.2024, банківських виписок та Актів приймання-передавання товару (електричної енергії), де видно, що за деякі місяці відповідач прострочував сплату за електричну енергію майже на рік, тобто абсолютно безпідставно та протиправно користувався майже рік коштами, які належали позивачу.

Відповідач у своєму Відзиві на позовну заяву взагалі не ставив питання щодо зменшення розміру пені (лише щодо зменшення розміру 3 %), а суд першої інстанції, знову ж таки у порушення основних засад цивільного судочинства, зокрема змагальності сторін та диспозитивності, самостійно, без наявності такого волевиявлення зі сторони відповідача, вирішив зменшити розмір неустойки, нарахованої позивачем у повній відповідності до Договору, укладеного між сторонами.

Окрім того відповідач зробив оплату у розмірі 9 688,16 грн, лише після відкриття провадження у справі, а саме 21.06.2024, тому позивач у відповіді на відзив зазначив, що в розмірі цієї суми не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, а тому суд першої інстанції безпідставно не стягнув з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір за таку позовну вимогу.

Також представник позивача просить суд стягнути з відповідача понесені ним судові витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000 грн.

У апеляційній скарзі на додаткове рішення суду першої інстанції представник позивача зазначає, що суд необґрунтовано зменшив розмір витрат на правничу допомогу та безпідставно втрутився у договірні відносини між позивачем та адвокатом, що є неприпустимим.

ТОВ «Енера Вінниця» у своїй апеляційній скарзі зазначає, що строк оплати за квітень 2024р. по акту від 30.04.24 № 04-77 настав 21 травня 2024р. Термін прострочення платежу становить 30 днів. Позивач нарахував 3% річних та пені не за 30 днів, а за 986 днів і судом не дано належної оцінки, за який період вона виникла та яку кількість днів прострочив боржник.

До того ж судом першої інстанції при прийнятті рішення не було досліджено обставину, що на період воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування, нарахування пені за несвоєчасний розрахунок за електричну енергію зупинено по всій території України для всіх учасників ринку відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері електроенергетики та комунальних послуг №413 від 26.04.2022.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Енера Вінниця» представник позивач просить залишити її без задоволення.

ТОВ «Енера Вінниця» у своїх відзивах просить залишити без задоволення апеляційні скарги адвоката Землякова О. А. в інтересах ОСОБА_1 на основне та додаткове рішення суду.

Фактичні обставини, встановлені судом

10 червня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Енера Вінниця» було укладено договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством, відповідно до умов якого ОСОБА_1 (споживач) зобов`язався продавати ТОВ «Енера Вінниця» (постачальник універсальних послуг) електричну енергію, вироблену об`єктами електроенергетики приватного домогосподарства, а ТОВ «Енера Вінниця» бере на себе зобов`язання купувати таку електричну енергію за «зеленим» тарифом в обсязі, що перевищує її місячне споживання приватним домогосподарством, у строки, передбачені цим договором (а. с. 15-17).

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата за продану електричну енергію здійснюється протягом 15 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим при наявності належним чином оформленого акту приймання-передавання товару (п. 4.1).

У разі несплати обсягу придбаної електричної енергії протягом 15 робочих днів місяця з моменту здачі оформлених актів прийому-передачі електричної енергії в бухгалтерію, наступних за розрахунковим, постачальник універсальних послуг зобов`язаний сплатити Споживачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 4.10).

На а. с. 19-32 акти приймання-передавання товару (електричної енергії) за період з січня 2022 року по квітень 2024 року.

На а. с. 7-14 виписки із банківського рахунку ОСОБА_1 , де відображено розрахунки ТОВ «Енера Вінниця».

Відповідно до наданих позивачем розрахунків за період з березня 2022 року по 12 червня 2024 року розмір пені становить 47 001,67 грн (а. с. 33-34), розмір 3 % річних становить 3 117,93 грн (а. с. 5-6).

Позиція суду апеляційної інстанції

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач порушив зобов`язання за договором в частині своєчасної оплати позивачу грошових коштів у розмірі 9 688,18 грн.

Разом з тим після подання цього позову ТОВ «Енера Вінниця» сплатило позивачеві відповідну суму заборгованості, що підтверджується копією платіжного доручення №274434 від 03 червня 2024 року (а. с. 48).

Щодо вимог про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання та трьох відсотків річних колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Обов`язок сплатити пеню передбачено п. 4.10 укладеного між сторонами договору.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку розмір пені за несвоєчасні розрахунки відповідача за поставлену електричну енергію за період з березня 2022 року по 12 червня 2024 року становить 47 001,67 грн.

Згідно із п. 96 ст. 1 ЗУ «Про ринок електричної енергії» учасник ринку електричної енергії (далі - учасник ринку) - виробник, електропостачальник, трейдер, оператор системи передачі, оператор системи розподілу, оператор малої системи розподілу, оператор ринку, гарантований покупець, оператор установки зберігання енергії та споживач, які провадять свою діяльність на ринку електричної енергії в порядку, передбаченому цим Законом.

Відтак, ОСОБА_1 та ТОВ «Енера Вінниця» є учасниками ринку електричної енергії.

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою від 25.02.2022 №332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» надано настанови учасникам ринку електричної енергії, які є обов`язковими для застосування.

Так, пунктом 5 вказаної постанови (доповненим згідно постанови НКРЕКП від 27.02.2022 №333) рекомендовано учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до ЗУ «Про ринок електричної енергії».

Підпунктом 16 пункту 1 постанови №332 (доповненим згідно постанови №413 від 26.04.2022) визначено зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до ЗУ «Про ринок електричної енергії» між учасниками ринку електричної енергії на період воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування.

Відповідна постанова у вказаній частині не визнана недійсною в установленому порядку.

Правовий статус НКРЕКП, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення визначає ЗУ «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».

Відповідно до статті 1 вказаного Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. Особливості спеціального статусу Регулятора обумовлюються його завданнями і повноваженнями та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливостях організації та порядку діяльності Регулятора, в особливому порядку призначення членів Регулятора та припинення ними повноважень, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Регулятора та гарантії незалежності в прийнятті ним рішень у межах повноважень, визначених законом, встановленні умов оплати праці членів та працівників Регулятора.

Згідно з частиною 1 статті 3 цього Закону Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 6 ЗУ «Про ринок електричної енергії» до повноважень Регулятора на ринку електричної енергії належать, зокрема, затвердження правил ринку, правил ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку, кодексу системи передачі, кодексу систем розподілу, кодексу комерційного обліку, правил роздрібного ринку, порядку розподілу пропускної спроможності міждержавних перетинів, який включає в тому числі положення щодо особливостей розподілу пропускної спроможності міждержавних перетинів з третіми державами, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Згідно пункту 4 частини четвертої статті 6 ЗУ «Про ринок електричної енергії» Регулятор має право приймати рішення, що є обов`язковими до виконання учасниками ринку.

Пунктом 3 частини 2 статті 14 ЗУ «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» визначено, що Регулятор на своїх засіданнях приймає нормативно-правові акти з питань, що належать до його компетенції. Згідно частини 2 цієї статті рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями. Рішення Регулятора підписуються Головою.

Відповідно до пункту 1 частини 1 вказаного Закону для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор приймає обов`язкові до виконання рішення з питань, що належать до його компетенції.

Отже, НКРЕКП (Регулятор) здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, Регулятор на своїх засіданнях приймає нормативно-правові акти з питань, що належать до його компетенції та є обов`язкові до виконання.

Постанова № 332 від 25.02.2022 (у редакції від 26.04.2022) прийнята НКРЕКП (Регулятором) в межах своїх повноважень, а тому її положення, у тому числі, підпункт 16 пункту 1, відповідно до якого на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до ЗУ «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії, є обов`язковими до виконання всіма учасниками ринку та мають застосовуватись останніми у своїй господарській діяльності.

Разом з тим колегія суддів зазначає таке.

Статтею 1 Конституції України передбачено, що Україна є правовою державою.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні №9-рп/2001 від 19.06.2001 у справі № 1-37/2001, в правовій державі існує сувора ієрархія нормативних актів, відповідно до якої постанови та інші рішення органів виконавчої влади мають підзаконний характер і не повинні викривляти сутність і зміст законів.

Отже, нормативні акти, що затверджуються Регулятором, не можуть суперечити Конституції України та законам, які регулюють господарські відносини на ринку електроенергії.

Відповідно до частини першої статті 66 ЗУ «Про ринок електричної енергії» купівлю-продаж електричної енергії за двосторонніми договорами здійснюють виробники, електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, трейдери, гарантований покупець та споживачі.

Істотні умови двосторонніх договорів визначені у частині третій статті 66 вказаного Закону, якими є, зокрема, умови про права, обов`язки та відповідальність сторін (пункт 8 частини третьої статті 66 Закону).

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону «Про ринок електричної енергії» до повноважень Регулятора на ринку електричної енергії належить, зокрема, затвердження типових та примірних договорів, визначених цим Законом, а відповідно до частини четвертої цієї ж статті рішення Регулятора є обов`язковими до виконання учасниками ринку (крім споживачів, що не є учасниками оптового енергетичного ринку).

Таким чином, наведений аналіз нормативних актів дозволяє дійти висновку, що Регулятор наділений повноваженням нормативного регулювання договірних відносин на ринку електроенергії, зокрема, через затвердження типових і примірних договорів.

Типові і примірні договори входять до системи джерел цивільного та господарського договірного права як особливі нормативно-правові акти. Затвердження таких договорів уповноваженими державними органами є формою державною регулювання договірних відносин у сфері господарювання.

Відповідно до частини четвертої статті 179 ГК України типові договори затверджуються Кабінетом Міністрів України або у випадках, передбачених законом, іншим органом або органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Одним з принципів функціонування ринку електричної енергії є відповідальність учасників ринку за недотримання правил ринку, правил ринку «на добу наперед» та внутрішньо добового ринку, кодексу системи передачі, кодексу систем розподілу, кодексу комерційного обліку, правил роздрібного ринку, інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов договорів, що укладаються на цьому ринку (пункт 16 частини другої статті З Закону «Про ринок електричної енергії»).

Унормування відповідальності за невиконання договорів на ринку електроенергії відбувається, зокрема, шляхом визначення відповідних положень щодо відповідальності у типових договорах, які затверджуються Регулятором, і мають силу нормативно-правового акта.

Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні було неодноразово продовжено.

Статтею 1 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до частини 2 статті 9 цього Закону Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Статтею 17 вказаного Закону встановлено, що органи державної влади України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, громадські об`єднання, а також громадяни зобов`язані сприяти діяльності військового командування та військових адміністрацій у запровадженні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану на відповідній території.

Відповідно до положень частини 1 статті 20 наведеного Закону правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

Колегія суддів враховує, що Національна комісія, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в преамбулі Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 зазначила мету та підстави її прийняття.

Зокрема, Регулятор заначив, що такою метою є забезпечення операційної безпеки функціонування основної частини ОЕС України від 25 лютого 2022 року, ураховуючи Протокол наради щодо обговорення заходів стабілізації учасників ринку електричної енергії під час особливого періоду та діє відповідно до законів України «Про ринок електричної енергії», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».

Як зазначалося, у Постанові НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 (у редакції Постанови НКРЕКП від 27.02.2022 № 333) рекомендовано учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до ЗУ «Про ринок електричної енергії». Згідно з підпунктом 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 (у редакції Постанови НКРЕКП від 26.04.2022 № 413) на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надати такі настанови - зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до ЗУ «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії.

Отже, з урахування дії на території України воєнного стану, для учасників ринку електричної енергії, якими укладено типові договори відповідно до ЗУ «Про ринок електричної енергії» та постанов НКРЕКП, пункт 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 (у редакції Постанови НКРЕКП від 27.02.2022 № 333) це бажана з точки зору держави модель поведінки, яка має обов`язковий характер для учасників ринку електричної енергії.

Підпункт 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 (у редакції Постанови НКРЕКП від 26.04.2022 № 413) це імперативна норма, якою держава вказала учасниками ринку електричної енергії, що на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до ЗУ «Про ринок електричної енергії».

Отже, колегія суддів доходить висновку про те, що рішення Регулятора щодо порядку застосування норм про відповідальність учасників на ринку електроенергії не суперечать нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України про відповідальність у договірних відносинах з огляду на те, що Регулятор в силу Закону наділений повноваженнями унормовувати договірні відносини суб`єктів господарювання, що проводять свою діяльність у сфері енергетики, у тому числі в частині відповідальності за невиконання (неналежне виконання) договірних зобов`язань на ринку електричної енергії.

При цьому такі рішення Регулятора не скасовують встановлену нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України відповідальність за порушення договірних зобов`язань для учасників ринку електроенергії, та не встановлюють мораторію для застосування цієї відповідальності, позаяк Регулятор, який наділений повноваженнями нормативного регулювання договірних відносин на ринку електроенергії, з метою забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду, в межах наданих йому Законом повноважень тимчасово зупинив нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до ЗУ «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії.

Таким чином, хоча постанова НКРЕКП № 332 від 25.02.2022 має нижчу юридичну силу порівняно з Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, втім її норми є обов`язковими до виконання всіма учасниками ринку та мають застосовуватись останніми у своїй господарській діяльності на ринку електроенергії, зокрема, які уклали між собою двосторонні договори відповідно до статті 66 ЗУ «Про ринок електричної енергії».

Таких висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19 квітня 2024 року у справі № 911/1359/22.

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що пеня за прострочення розрахунків за укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Енера Вінниця» договором купівлі-продажу від 10 червня 2020 року за період з березня 2022 року по 13 червня 2024 року була нарахована позивачем та частково стягнута судом першої інстанції безпідставно.

Згідно положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційний суд зауважує, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові, а отже, доводи апеляційної скарги ТОВ «Енера Вінниця» про необґрунтованість нарахування та стягнення 3% річних з березня 2022 року по 13 червня 2024 року у розмірі 3 117,93 грн колегія суддів відхиляє.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційних скарг обох сторін частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить до висновку про скасування рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2024 року та додаткового рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2024 року, яким вирішено питання розподілу судових витрат, із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Звертаючись до суду із позовом у 2024 році, ОСОБА_1 просив суд тягнути з ТОВ «Енера Вінниця» заборгованість у розмірі 59 807,78 грн, з яких 9 688,18 грн основний розмір заборгованості, 47 001,67 грн пеня, 3 117,93 грн три відсотки річних.

Після подання позову, відповідач сплатив позивачеві основний розмір заборгованості у розмірі 9 688,18 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Отже, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню на 21,4% (12 806,11 грн із заявлених 59 807,78 грн., з яких 9 688,18 грн сплачено відповідачем після пред`явлення позову) з ТОВ «Енера Вінниця» на його користь слід пропорційно стягнути 259,20 грн (1 211,20 грн х 21,4%) сплаченого ним судового збору за подання позовної заяви.

Також у суді першої інстанції ОСОБА_1 заявляв вимоги про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).

У ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 №23рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Із матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача під час розгляду справи у суді першої інстанції представляв адвокат Земляков О. А. на підставі Договору № 11-06/2024 від 11 червня 2024 року (а. с. 151) та ордеру (а. с. 35). На підтвердження розміру понесених витрат адвокат Земляков О. А. надав: опис наданих робіт від 22 липня 2024 року (а. с. 149), платіжну інструкцію про сплату послуг адвоката у розмірі 15 000 грн (а. с. 148).

Отже, з ТОВ «Енера Вінниця» на користь ОСОБА_1 слід пропорційно стягнути 3 210 грн (15 000 грн х 21,4%) понесених ним судових витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга сторони позивача задоволенню не підлягає, понесені ним судові витрати у суді апеляційної інстанції слід залишити за позивачем.

Разом з тим, враховуючи, що апеляційна скарга ТОВ «Енера Вінниця» підлягає задоволенню на 78,6%, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Енера Вінниця» слід пропорційно стягнути 306,02 грн сплаченого ним судового збору за подання апеляційної скарги.

Частиною 10 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Енера Вінниця» підлягає стягненню різниця судового збору у розмірі 46,82 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Землякова Олексія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2024 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2024 року задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість три відсотки річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання за період з 22 березня 2022 року по 12 червня 2024 року у розмірі 3 117,93 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» різницю судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 46,82 грн (сорок шість грн вісімдесят дві коп).

Апеляційну скаргу адвоката Землякова Олексія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2024 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2024 року скасувати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» на користь ОСОБА_1 3 210 грн (три тисячі двісті десять) понесених ним судових витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.

Понесені ОСОБА_1 судові витрати у суді апеляційної інстанції залишити за ним.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді С. К. Медвецький

Л. О. Голота