Справа №: 343/2161/24
Провадження №: 2/343/698/24
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2024 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Лицура І.М.,

секретаря судового засідання Бойків В.П.,

з участю адвоката Комарницького Е.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Калуського району Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила розірвати укладений між нею та відповідачем шлюб, що зареєстрований 21 липня 2020 року Калуським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис № 220, неповнолітніх синів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити на проживанні з нею та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 600 євро щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, оскільки у них різні погляди на сімейне життя та сімейні відносини. Спочатку сімейне життя складалося добре, вони проживали разом в Україні, інколи в Німеччині, куди відповідач, який є громадянином Італії, їздив на заробітки. Під час однієї з таких поїздок у Німеччину в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилося двоє синів: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є громадянами України. Згодом їхні стосунки погіршилися, ОСОБА_7 прийняв рішення залишитися проживати в Німеччині, а вона повернулася з дітьми в Україну. Через відстань вони не змогли зберегти сімейні відносини, між ними почали виникати сварки, а будь-які спроби примиритися не дали бажаних результатів. Все це призвело до того, що вони вже тривалий час разом не проживають та спільного господарства не ведуть. Вважає, що їхня сім`я остаточно розпалася і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Неповнолітні діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, відповідач в добровільному порядку не надає коштів на утримання дітей, хоч є здоровим та працездатним, працює в Німеччині, де отримує високу заробітну плату в євро, інших утриманців не має та аліменти нікому не сплачує, тому вона змушена звернутися в суд з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги повністю підтримала, зіславшись на вищевикладені обставини. Додатково пояснила, що вони з відповідачем вже тривалий час (більше року) проживають окремо, вона з неповнолітніми дітьми в Україні, а відповідач в Німеччині, сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть і вона зберегти сім`ю не бажає та наполягає на розлученні, тим більше, що відповідач проживає з іншою жінкою. Бозіо ОСОБА_8 є здоровим, працездатним, інших утриманців не має, тому має змогу сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітніх синів в розмірі по 300 євро щомісячно на кожну дитину. Просила позов задоволити повністю.

Відповідач відзиву на позов не подавав, в судове засідання не з`явився, його представник згідно ордера на надання правничої допомоги серії АТ № 1084913 від 11.11.2024 року (а.с. 54) адвокат Комарницький Е.Г. в судовому засіданні позов визнав повністю, вказавши, що відповідач на розірвання шлюбу згідний, а також погоджується сплачувати позивачці аліменти на утримання їх неповнолітніх синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 600 євро щомісячно, тобто по 300 євро на кожну дитину.

Заслухавши пояснення позивачки та представника відповідача, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази, суд вважає, що заявлений позов належить до задоволення з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначається правовий статус та закріплюються основні права, свободи та обов`язки іноземців.

Відповідно до ст. 18 даного Закону, іноземці можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України, та іноземці мають рівні з громадянами України права і обов`язки у шлюбних і сімейних відносинах.

Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Відповідно до ст. 63 вищевказаного закону, припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.

Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на території України, то розірвання шлюбу проводиться за законодавством України.

Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ст.ст. 110, 112 вищевказаного Кодексу, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 21.07.2020 року (а.с. 10), сторони по справі 21 липня 2020 року зареєстрували шлюб у Калуському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), про що складено відповідний актовий запис № 220.

Про те, що в цьому шлюбі в них ІНФОРМАЦІЯ_3 народилося двоє синів: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , свідчать свідоцтва про їх народження серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3 від 23.12.2021 року, видані відділом ДРАЦС у м.Вайден у Верхньому Пфальці Федеративної Республіки Німеччина, перекладені з німецької мови на українську (а.с. 12-17).

Згідно довідок № 2617-000024260 та № 2617-000024259 від 26.09.2023 року (а.с. 18-19), неповнолітні діти сторін ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які народилися в м.Вайден у Верхньому Пфальці Федеративної Республіки Німеччина, набули громадянства України на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України».

В судовому засіданні встановлено, що в сторін по справі виявилися різні погляди на сімейне життя та сімейні відносини, що стало причиною розпаду їх сім`ї.

Сторони вже тривалий час, тобто більше року, проживають окремо в різних країнах, сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть і зберегти сім`ю не бажають та категорично наполягають на розлученні, вказуючи, що надання строку для примирення є недоцільним і результату не принесе.

Неповнолітні сини: ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з Реєстру територіальної громади № 2024/004102747, № 2024/004102328 та № 2024/004101194 від 24.04.2024 року (а.с. 36-38).

За таких обставин суд вважає, що укладений між сторонами по справі шлюб існує формально, фактично їхня сім`я розпалася і подальше збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам сторін, а тому заявлений позов в цій частині слід задоволити та укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 шлюб розірвати, неповнолітніх синів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити на проживанні з матір`ю, позивачкою по справі.

Що стосується вимоги позивачки про стягнення аліментів, то вона також підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону України «Про міжнародне приватне право», зобов`язання щодо утримання, що виникають із сімейних відносин, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особи, яка має право на утримання.

Відповідно до п.п. 4,7 ч. 1 ст. 76 даного закону, суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини.

Такий же обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття встановлений і в статті 180 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 даного кодексу, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 цього ж кодексу, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно з положеннями ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Проаналізувавши здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу (аліменти) на утримання своїх неповнолітніх синів: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ними повноліття, оскільки, як вказала позивачка, він є здоровим, працездатним, працює у Федеративній Республіці Німеччина, де отримує заробітну плату в євро, інших утриманців не має.

Як зазначив в судовому засіданні представник відповідача адвокат Комарницький Е.Г., ОСОБА_7 згідний сплачувати аліменти на утримання синів до досягнення ними повноліття у визначеному позивачкою розмірі.

За вказаних обставин суд вважає, що позов ОСОБА_1 в цій частині також слід задоволити та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їхніх неповнолітніх синів: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 600 євро щомісячно, тобто по 300 євро на кожну дитину, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

У відповідності до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, в якій зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, ст.ст. 16,60,63,67,76 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. 18 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 24,105,110,112-114,160,180-184,191 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задоволити.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 21 липня 2020 року Калуським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис № 220, розірвати.

Неповнолітніх синів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити на проживанні з матір`ю, позивачкою ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітніх синів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 600 (шістсот) євро щомісячно, тобто по 300 (триста) євро на кожну дитину, які стягувати з часу звернення в суд з позовом з 26.09.2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1 211,20 грн. (одну тисячу двісті одинадцять гривень та 20 копійок) судового збору за розгляд позовної вимоги про стягнення аліментів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення.

Позивачка: ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , паспорт номер: НОМЕР_5 , виданий 05.08.2020 року органом 2617.

Відповідач: ОСОБА_7 , який проживає в АДРЕСА_2 .

Суддя: