Постанова

Іменем України

15 жовтня 2024 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/16823/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва

в складі судді Журибеди О. М.

від 18 червня 2024 року

у справі №759/7734/24 Святошинського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 ,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Яремчук Марина Володимирівна

про внесення змін до договору,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив внести зміни до нотаріально посвідченого договору, укладеного між батьками, про спільне утримання та виховання дитини від 18.08.2021, а саме абзац 2 пункту 4.4. розділу 4 «Утримання дитини» викласти у такій редакції: "Батько зобов`язується надавати матері на утримання сина щомісяця грошову суму у розмірі 10 000,00 грн, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до вимог законодавства України".

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.06.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині викладених судом в мотивувальній частині висновків, відповідачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що висновки суду про зменшення доходів платника аліментів здійснено судом без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилалася на те, що позивач займає посаду судді, але судом першої інстанції не надано оцінки обставинам, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачає будь-яких обмежень у виплаті суддівської винагороди тим суддям, які проходять військову службу за мобілізацією.

Вважала, що наказ в. о. голови Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.08.2023 №198/к про увільнення від роботи ОСОБА_2 у зв`язку із призовом на військову службу та припинення виплати суддівської винагороди до дня звільнення з військової служби, винесений не в межах компетенції в. о. голови суду та не є підставою для невиплати суддівської винагороди, незалежно від фактичного здійснення ОСОБА_2 суддівських повноважень.

Також посилалася на те, що вищевказаний наказ було оскаржено суддею ОСОБА_2 та рішенням Київського окружного одміністративного суду від 01.02.2024 у справі №320/32331/23 визнано протиправним та скасовано наказ від 22.08.2023 №198/к у частині припинення виплати з 21.08.2023 ОСОБА_2 суддівської винагороди, а тому ОСОБА_2 має право на нарахування суддівської винагороди.

Вважала, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку та встановив обставини, що доходи платника аліментів (позивача) зменшилися. Суд не надав оцінки тому факту, що позивач, маючи зобов`язання зі сплати аліментів, свідомо вчиняв дії, спрямовані на зменшення його доходу, зокрема відчужував нерухоме майно.

За вказаних обставин, просила змінити рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2024року, виключивши з нього висновок про те, що «доходи платника аліментів зменшилися», як такий, що не підтверджений належними доказами.

Скаржник та третя особа належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися (том 2, а. с. 81-82, 84). З клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталася.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності скаржника та третьої особи, які не з'явилися в судове засідання.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала, просила залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , дослідила матеріали справи, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про внесення змін до укладеного між ним та ОСОБА_4 18.08.2021 нотаріально посвідченого договору про спільне утримання та виховання дитини та заявив вимоги щодо внесення змін у частині, що стосується утримання дитини.

Пунктом 4.4. вищевказаного договору визначено, що батько зобов`язується надавати матері на утримання сина щомісяця грошову суму у розмірі чверті свого заробітку (доходу), проте, не меншому, ніж розмір визначений в п. 5 ст. 183 СК України на утримання однієї дитини (десять прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, встановлений законодавством, на день сплати).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 доводив, що його дохід зменшився, а тому необхідно викласти пункт 4. 4. договору у редакції, що передбачає сплату аліментів у твердій грошовій сумі, а не від його доходу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно договору аліменти сплачуються у розмірі від доходу ОСОБА_2 , а тому такий розмір аліментів буде залежати від розміру доходу останнього, незважаючи у який бік буде змінюватися дохід (збільшення чи зменшення). Виходячи з цього, суд першої інстанції відхилив доводи позивача, що зменшення його доходу дає підстави для внесення змін до договору, а саме в частині способу сплати аліментів.

Колегія суддів вважає обґрунтованими такі висновки суду першої інстанції, оскільки, дійсно, якщо дохід збільшується, то і розмір аліментів збільшується, а у випадку зменшення доходу аліменти теж відповідно зменшуються. Така правова природа визначення розміру аліментів, що становлять частину від доходу їх платника. Натомість аліменти, які сплачуються у твердій грошовій сумі не залежать від доходу їх платника.

Скаржник помилково вважає, що судом першої інстанції встановлено обставини зменшення доходу платника аліментів, адже посилання суду на те, що зі зменшенням доходу зменшується і розмір аліментів, не стосувався матеріального стану платника аліментів, а способу сплати аліментів, обраного сторонами договору, зокрема сплати їх у розмірі від доходу ОСОБА_2 . При цьому, така конструкція прямо передбачає залежність розміру аліментів від доходу їх платника, на відміну від твердої грошової суми аліментів, яка не залежить від доходів їх платника.

Як вбачається, з мотивувальної частини судового рішення, місцевий суд описував долучені до позовної заяви докази, в тому числі довідки щодо заробітної плати ОСОБА_2 , з яких вбачається інформація про нарахований та виплачений дохід останньому та динаміку змін такого доходу. Однак сам по собі опис доказів у мотивувальній частині оскаржуваного рішення не вказує на те, що суд зробив висновки про зменшення доходу платника аліментів.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на обставини, що стосуються законності чи незаконності нарахування ОСОБА_2 суддівської винагороди у меншому розмірі, адже такі обставини не підлягають з`ясуванню у даній справі, а з`ясовувалися у справі №320/32331/23 Київського окружного адміністративного суду.

Колегія суддів зазначає, що правовідносини у даній справі виникли із укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 18.08.2021 договору про спільне утримання та виховання дитини. І за цим нотаріально посвідченим договором сторони погодили, що ОСОБА_5 сплачує частину від його доходу. Оскільки аліменти сплачуються на підставі договору, то опис у мотивувальній частині судового рішення доказів, що стосуються доходів ОСОБА_6 жодним чином не вплинуть на розмір аліментів, що підлягають виплаті за даним договором.

Отже, сам по собі опис, в мотивувальній частині рішення суду, доказів щодо майнового стану платника аліментів, не є висновками суду про їх фактичне зменшення. Так і мотиви суду щодо залежності розміру аліментів, які сплачуються в частині від доходу, від отриманого їх платником доходу, не є висновками щодо зменшення доходу ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, скаржник помилково вважає, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.06.2024 у справі №759/7734/24, яким відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову, впливатиме на визначений договором розмір аліментів, які сторони погодили. Натомість, посилання суду на те, що при такій конструкції сплати аліментів їх розмір залежить від доходу ґрунтується на нормах закону і не впливає на їх розмір за договором.

Оскільки скаржник помилково вважала, що описані у судовому рішенні докази щодо розміру доходу платника аліментів є висновками суду про зменшення таких доходів, то відсутні підстави для зміни рішення місцевого суду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апеляційної скарги та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, відсутні підстави для зміни судового рішення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав вважати, що описані у судовому рішенні докази, впливатимуть на розмір аліментів, які сплачують ОСОБА_2 на підставі договору. Оскільки суд не робив висновку про зменшення доходів ОСОБА_5 і аліменти сплачуються за договором, то права ОСОБА_1 не порушені. Більше того, в п. 4.2 вказаного договору сторони передбачили, що порушення (неналежне виконання) батьком обов`язку щодо утримання дитини є підставою для вирішення цього питання в судовому порядку за зверненням матері.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська