ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/575/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

за участі секретаря Панькевич Т.І.

та представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гнатюк Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/22412/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 лютого 2024 року, ухваленого суддею Герчаківською О.Я., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: відділ Державної виконавчої служби у Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

у листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: відділ Державної виконавчої служби у Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення неустойки (пені) у розмірі 35000 грн за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Тернопільського міськрайонного суду.

У даному шлюбі у них народилося двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку з невиконанням своїх батьківських обов`язків ОСОБА_2 , в частині матеріального утримання дітей, позивачка була змушена звертатись за захистом права до суду. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/5565/15-ц від 28 липня 2015 року позов було задоволено і стягнуто із ОСОБА_2 аліменти.

Аліменти не сплачувалися, хоча є регулярним платежем і повинні сплачуватися щомісячно. ОСОБА_1 зверталася до суду про стягнення пені (неустойки) за аліментами. 08 вересня 2022 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено і стягнуто з ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання спільних дітей, за період з квітня 2015 року до 10 лютого 2022 року у розмірі 63 159,19 грн.

Позивачка також подавала позов про збільшення розміру аліментів. 02 червня 2022 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення у цивільній справі № 607/2620/22 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500,00 грн., щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття.

Отримавши виконавчий лист № 607/2620/22, виданий Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 11 липня 2022 року, позивачка звернулася до відділу ДВС у Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для його примусового виконання.

Проте, ОСОБА_2 продовжив ухилятися від своїх батьківських обов`язків, а також від виконання вказаного рішення суду, тому станом на 18 жовтня 2023 року у ОСОБА_2 існує заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 35000 грн.

Сума заборгованості неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів із даної суми становитиме 80 200 грн. Але СК України встановлено, що сума нарахованої пені не може перевищувати 100 відсотків заборгованості.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 25 658,04 грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави 1072,60 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 лютого 2024 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначила, що судом першої інстанції не враховано, що у серпні 2023 року сплати аліментів у розмірі 7245 грн не було, тому існувала заборгованість в розмірі 35000 грн.

Також не було взято до уваги позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц. І не враховано, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожен із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визнавши її загальну суму.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходив.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Гнатюк Д.С. апеляційну скаргу підтримала з мотивів, викладених в ній.

ОСОБА_2 повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на поштову адресу, однак вона повернулась на адресу Тернопільського апеляційного суду як не отримана з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з пунктом 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Гнатюк Д.С., проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що у сторін є неповнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 05 липня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України (а.с. 8).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2022 року у справі № 607/2620/22 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9-11).

З виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2022 року у справі № 607/2620/22 вбачається, що рішення набрало законної сили 08 липня 2022 року (а.с. 12).

З листа Головного виконавця Тернопільського відділу Державної виконавчої служби у Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 27889 від 18 жовтня 2023 року слідує, що державний виконавець надав розрахунок заборгованості зі сплати аліментів та інформацію з реєстру боржників (а.с. 13).

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 12 серпня 2023 року, складеного головним державним виконавцем Польською Т. М., за ОСОБА_2 числиться заборгованість, яка на день настання повноліття дитини становить 35000 грн (виконавче провадження № 69441827) (а.с. 14).

За змістом повторного розрахунку заборгованості від 06 лютого 2024 року, сформованого ОСОБА_5 , за ОСОБА_2 станом на 12 серпня 2023 року числиться заборгованість, яка становить сукупний розмір 25658,04 грн (виконавче провадження № 69441827) (а.с. 43).

Виникла заборгованість зі сплати аліментів і стала підставою для звернення ОСОБА_1 із позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивачки щодо своєчасного отримання аліментів, які підлягають захисту шляхом стягнення пені за прострочення сплати аліментів з відповідача, яка у відповідності до вимог ст. 196 СК України не може бути більшою 100 відсотків заборгованості і складає 25 658,04 грн.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Відповідно до частин першої та другої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) зазначено, що положення Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Водночас стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2022 року у справі № 607/2620/22 повинен сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття.

Не заслуговує на увагу посилання заявника на те, що суд першої інстанції неправомірно взяв до уваги розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 12 серпня 2023 року, адже у серпні 2023 року сплати аліментів не було.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, 21 лютого 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гнатюк Д.С. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача. У додатку до даної заяви було подано повторний розрахунок заборгованості станом на 12 серпня 2023 року (а.с. 42-43). Отже, сама позивачка подала даний документ як доказ по справі, у якому зазначено, що у серпні 2023 року було здійснено відповідачем оплату аліментів на суму 7245 грн. Даний розрахунок у суді першої інстанції позивачем та її представником не спростований.

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги останній розрахунок заборгованості, з врахуванням сплаченого відповідачем боргу.

Також надуманими є твердження заявника про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, оскільки як вбачається з рішення суду, що при обчисленні розміру пені судом покладено в основу формулу розрахунку розміру пені за місячним платежем, викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) з врахуванням вимог частини першої статті 196 СК України, а саме не більше 100 відсотків заборгованості, яка станом на 12.08.2023 становила 25658,04 грн (а.с.43).

З урахуванням викладеного, доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 лютого 2024 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 10 травня 2023 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 лютого 2024 року слід поновити.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (пункт 3 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, а апеляційна скарга залишена без задоволення, судовий збір слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 лютого 2024 року залишити без змін.

Поновити дію заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 лютого 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 04 липня 2024 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О.З. Костів