Житомирський апеляційний суд
Справа №279/7963/23 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л.А.
Категорія 84 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Борисюка Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) в м.Житомирі цивільну справу №279/7963/23 за заявою Комунального підприємства теплозабезпечення про видачу судового наказу про стягнення боргу із ОСОБА_1

за апеляційною скаргою Комунального підприємства теплозабезпечення

на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 січня 2024 року, постановлену під головуванням судді Недашківської Л.А.

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року заявник звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просив видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП теплозабезпечення борг за послуги з теплопостачання у розмірі 23 295, 95 грн. та судовий збір.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є власником/наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться в житловому будинку, приєднаному до централізованої системи теплопостачання, тому являється абонентом Комунального підприємства теплозабезпечення, споживачем послуг з теплопостачання та використовує такі послуги фактично до сьогодні. З 28 листопада 2021 року підприємство надає послуги споживачам на підставі Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним.

Зазначав, що між заявником і боржником встановились договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, однак боржник по справі вчасно не сплачував кошти за надані послуги і основна заборгованість згідно виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , загальна площа 35,1 кв. м.) з жовтня 2019 по листопад 2023 складає 23 295, 95 грн. Сплата у розмірі 9 543, 88 грн. здійснена в межах виконавчого провадження за рішенням Коростенського міськрайонного суду №279/4472/19, ВП 62597270 та 62597318 за попередні періоди, а тому в розрахунок боргу не включена. Заборгованість, яка склалася у боржника в сумі 23 295, 95 грн. підтверджується роздруківкою особового рахунку № НОМЕР_1 на підставі якого йому надавалися послуги з теплопостачання.

Відповідно до п.30 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання та плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем.

Згідно до п. 34 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом та є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Відповідно до п.38 вищевказаного договору споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього договору.

Ухвалою від 10 січня 2024 року у видачі судового наказу за заявою Комунального підприємства теплозабезпечення до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Комунальне підприємство теплозабезпечення подало апеляційну скаргу, в якій просило ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 січня 2024 року скасувати, справу направити до Коростенського міськрайонного суду для продовження розгляду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що підставою відмови у видачі судового наказу, зазначеною в ухвалі, є п.5 ч.1 ст.165 ЦПК України в зв`язку з тим, що пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги. Скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції. Зазначає, що вони звернулись з вимогою про видачу судового наказу про стягнення суми боргу за послуги теплопостачання з відповідача, оскільки між сторонами встановились договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг через публічний договір, однак боржник по справі вчасно не сплачував кошти за надані послуги і основна заборгованість згідно виписки з особового рахунку з жовтня 2019 по листопад 2023 складає 23 295, 95 грн. Вважає, що строки позовної давності до їх правовідносин не слід застосовувати з огляду на наступне. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів 15.01.24, 19:22 Єдиний державний реєстр судових рішень України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України №530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року №4540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-ІХ перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Крім того, пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Вказує, що таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-ІХ щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, трирічний строк позовної давності щодо вимог, надісланих ними до суду 05.12.2023 року щодо боргу, який виник в період з 1 жовтня 2019 по листопад 2023 року, ними не пропущено. Просили ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу суд першої інстанції виходив з того, що з моменту виникнення у заявника права вимоги до боржника пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом.

Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Зокрема, пунктом 3 частини 1 статті 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом (ч.2, 3 ст. 160 ЦПК України).

Підстави для відмови у видачі судового наказу викладені у ст.165 ЦПК України.

Зокрема, пунктом 5 частини 1 цієї статті встановлено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у грудні 2023 року представник Комунального підприємства теплозабезпечення звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з теплопостачання за період з жовтня 2019 по листопад 2023 року в розмірі 23 295, 95 грн.

В апеляційній скарзі Комунальне підприємство теплозабезпечення зазначає, що строк позовної давності для звернення до суду із даною заявою ним не пропущений, оскільки останній було продовжено на підставі постанови КМУ від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додакових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19» від 30 березня 2020 року №540-ІХ, який був відмінений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови КМУ від 27 червня 2023 року.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності.

Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність визначена статтею 258 ЦК України.

Як свідчать матеріали справи, датою звернення КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» із даною заявою є 05 грудня 2023 року, а період нарахуванням останнім заборгованості становить жовтень 2019 по листопад 2023 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21.

Крім того, пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, на який також посилається заявник в апеляційній скарзі, передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257, 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні».

В подальшому, відповідно до Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації.

На даний час строк дії воєнного стану в України продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, згідно Указу Президента України від 26 липня 2023 року №451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення Комунального підприємства теплозабезпечення із даною заявою 05 грудня 2023 року та період нарахування останнім заборгованості, що становить з 01 жовтня 2019 року по 01 листопада 2023 року, трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі заявником не пропущено.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 259, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплозабезпечення задовольнити.

Ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 січня 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.

Повний текст постанови складено 27 червня 2024 року.

Головуючий Судді