Справа № 345/2557/24
Провадження № 22-ц/4808/1258/24
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.

секретаря Струтинської Д.В.

з участю ОСОБА_1 його представника адвоката Іваніва О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Іваніва Олега Богдановича на заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 23 липня 2024 року, ухвалене в складі судді Мигович О.М. в м. Калуш у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Іванів Олег Богданович до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Калуської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Іванів О.Б. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Калуської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 перебував у шлюбі із відповідачкою ОСОБА_2 В шлюбі народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Калуського міськрайонного суду від 11.10.2021 року шлюб між сторонами розірвано, після чого ОСОБА_2 забрала всі свої особисті речі, а також частину особистих речей дочки ОСОБА_3 та перейшла проживати в інше місце проживання. Неповнолітня дочка сторін ОСОБА_3 залишилася проживати із позивачем. Незважаючи на те, що відповідачка являється матір`ю неповнолітньої дочки ОСОБА_3 вона самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням дитини, не піклується про стан здоров`я їхньої дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідачка перестала підтримувати будь-які зв`язки з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, жодного разу не передавала ніяких подарунків дочці та й взагалі з нею не бачиться. Такий негативний стан поведінки відповідачки по відношенню до дитини триває вже третій рік фактично з часу розірвання між сторонами шлюбу, тому наявні підстави для позбавлення її батьківських прав. Просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 23 липня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Іванів Олег Богданович до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Служба у справах дітей Калуської міської ради про позбавлення батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що в разі продовження ухиляння її від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, ОСОБА_4 вона буде позбавлена батьківських прав.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Іванів Олег Богданович подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що фактично відповідачка покинула дочку з часу розірвання між сторонами шлюбу і з того часу доля дитини її не цікавить. На засідання Служби у справах дітей по питанню позбавлення батьківських прав щодо дитини відповідачка не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена, що вказує на байдуже її ставлення до своїх батьківських обов`язків по відношенню до дочки. На засіданні комісії дочка пояснювала членам комісії, що з матір`ю не спілкується, остання до неї не телефонує, не приходить, не цікавиться її життям, навчанням, утриманням. Відповідачка повністю ігнорує дочку Діану, не приймала участі у розгляді питання позбавлення її батьківських прав як на засіданні комісії Служби у справах дітей, так і в суді першої інстанції, тому не зрозуміло яким чином вона буде попереджена судом про необхідність зміни поведінки по вихованню дочки.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 його представник адвокат Іванів О.Б. підтримали доводи апеляційної скарги, просять їх задовольнити.

ОСОБА_2 у встановленому законом порядку повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак не з`явилась у судове засідання, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у її відсутності.

Від представника Служби у справах дітей надійшла заява про розгляд справи без їх участі, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності об`єктивних та безсумнівних доказів свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками стосовно доньки ОСОБА_3 . Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, потреби в застосуванні якого щодо відповідачки на даний час немає, а також те, що такий захід може унеможливити в подальшому відновлення відносин матері та дитини, суд дійшов висновку про необхідність, не позбавляючи відповідачки батьківських прав, надати їй можливість налагодити стосунки з дочкою та попередити її про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 червня 1999 року перебували у шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Завійської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, який рішенням Калуського міськрайонного суду від 11 жовтня 2021 року розірвано (а.с. 10).

Батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №16 (а.с. 5).

За змістом довідок про реєстрацію місця проживання батько ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_4 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 (а.с.8,9).

За даними начальника управління «Центр адміністративних послуг» мати дитини ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.18)

Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов життя студентки І-го курсу денної форми навчання, спеціальність «Менеджмент», складеного комісією у складі заступника директора з навчальної дисципліни ОСОБА_5 та методистом Дюк О., від 31.01.2024, встановлено, що сім`я складається з двох осіб батька ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_4 . Дитина проживає в окремій кімнаті, в кімнаті є диван та шафа, стіл, речі знаходяться на своїх місцях. Батько цікавиться успіхами доньки у навчанні, відвідує коледж (а.с.11).

Відповідно до довідки виданої ВСП Калуський фаховий коледж економіки, права та інформаційних технологій ІФНТУНГ №433 від 09.02.2024 ОСОБА_4 навчається на ІІ курсі денної форми навчання за спеціальністю «Менеджмент», мати не приймає участі у вихованні студентки, контакту із коледжем не підтримує, успішністю студентки не цікавиться (а.с.12)..

Згідно із характеристикою студентка ОСОБА_4 навчається у ВСП Калуський фаховий коледж економіки, права та інформаційних технологій ІФНТУНГ на ІІ курсі денної форми навчання за спеціальністю «Менеджмент». За період навчання студентка належно ставиться до своїх обов`язків, вчасно відвідує заняття, дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку закладу освіти (а.с.13).

З висновку органу опіки та піклування служби у справах дітей Калуської міської ради від 10.04.2024 року №01-23/301 ОСОБА_2 самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням, утриманням доньки не займається, не піклується про її здоров`я,фізичний, духовний і моральний розвиток. Батько ОСОБА_1 самостійно займається вихованням та утримання доньки, піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. З пояснень, наданих на Комісії 12.03.2024 року та 03.04.2024 року батьком ОСОБА_1 з`ясовано, що уже більше 2,5 років колишня дружина не займається вихованням дочки. Після розлучення ОСОБА_2 забрала з квартири всі свої та дочки особисті речі та після того мати не бере жодної участі у вихованні та утриманні дочки, не цікавиться її життям та здоров`ям. Неповнолітня ОСОБА_4 та засіданні комісії 12.03.2024 року зазначила, що з мамою не спілкується уже 2,5 роки, мама до неї не телефонує, не приходить, не цікавиться її життям, навчанням та утриманням, тому не заперечує щодо позбавлення матері батьківських прав, так як батько самостійно займається її вихованням. ОСОБА_2 на засідання комісії з питань захисту прав дитини жодного разу не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце проведення засідання Комісії. За наведених обставин служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. (пункти 1)-6) частини першої статті 164 СК України).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, слід виходити з того, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц (провадження № 61-4022св19); від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18); від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17(провадження № 61-13752св19); від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18(провадження № 61-8883св19); від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначена відповідальність батьків за розвиток дитини, а саме:

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини як особистості.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Батьки та особи, які їх замінюють, зобов`язані:

постійно дбати про фізичне здоров`я, психічний стан дітей, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей;

поважати гідність дитини, виховувати працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до державної і рідної мови, сім`ї, старших за віком, до народних традицій та звичаїв;

виховувати повагу до національних, історичних, культурних цінностей українського та інших народів, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання та навколишнього природного середовища, любов до своєї країни;

сприяти здобуттю дітьми освіти у навчальних закладах або забезпечувати повноцінну домашню освіту відповідно до вимог щодо її змісту, рівня та обсягу;

виховувати повагу до законів, прав, основних свобод людини.

Держава надає батькам і особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків, захищає права сім`ї.

Згідно ч.ч.1,2 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року в справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24)) вказано, що простої бездіяльності з боку батька (матері) недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька (матері) призвела до розриву зв`язків між ним та його донькою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її матері (батька), то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька (матері) батьківських прав. Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. В матеріалах справи відсутні об`єктивні та безсумнівні докази свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками стосовно доньки ОСОБА_3 .

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що Орган опіки та піклування Служба у справах дітей Калуської міської ради здійснює контроль за виконанням ОСОБА_2 свого батьківського обов`язку, відносно неповнолітної дочки .

Відповідно до ч. 2 пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків

Таким чином, враховуючи наведене, необхідно покласти на орган опіки та піклування - Службу у справах дітей Калуської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У разі небажання відповідача змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, позивача не позбавлений права повторно звернутися до суду із аналогічним позовом.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом залишено поза увагою висновок Служби у справах дітей Калуської міської ради як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України)» .

Доводи апелянта на те, що ОСОБА_2 впродовж 2,5 років не проживає з дочкою не є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела (постанова Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 759/11903/23) .

Інші доводи апеляційних скарг зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував, тому задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Разом з тим, резолютивну частину оскаржуваного рішення необхідно доповнити реченням такого змісту. Покласти на орган опіки та піклування - Службу у справах дітей Калуської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Керуючись ст.374,376,382-384,389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Іваніва Олега Богдановича задовольнити частково.

Доповнити резолютивну частину рішення Калуського міськрайонного суду від 23 липня 2024 року реченням такого змісту.

Покласти на орган опіки та піклування - Службу у справах дітей Калуської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2024 року.

Судді: В.Д. Фединяк

І.В.Бойчук

О.В.Пнівчук