РІШЕННЯ

Іменем України

02.12.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

Головуючого судді Кузь В.Я.

присяжних Загоруйка О.І. та Свіженка Г.О.

за участю секретаря судового засідання Савченко А.К.

прокурора Машталяра Ю.А.

адвоката Назаркевича С.М.

представників медичного закладу Дебели І.С., Фільца Ю.О.

особи, відносно якої розглядається питання ОСОБА_1

законного представника - мами ОСОБА_2

розглянувши в закритому судовому засіданні у місті Львові в залі суду цивільну справу за заявою завідувача 25-го відділення Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» - Фільца Юрія Олександровича, про госпіталізацію та лікування громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару, -

встановив:

Завідувач 25-го відділення Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» - Фільц Юрій Олександрович звернувся до суду із заявою про госпіталізацію та лікування громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару.

В обгрунтування заяви вказує на те, що 27 листопада 2024 року об 16 год. 15 хв. в примусовому порядку в супроводі матері поступив гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В 2014 році, зі слів матері, на базі підрозділу "Беркут" трапився вибух, після якого ОСОБА_1 почав змінюватись в поведінці, зокрема, став сенситивним, почав звинувачувати себе, що його в той момент не було поруч, почав просити "поговорити зі священником, щоб було спокійніше". Тоді звільнився зі служби, почав працювати охоронником та переїхав назад до Львова. В 2019 р. почав стверджувати, що "він худне" і почав проходити різні обстеження в лікарів, проте без будь-якого результату. В той час став учасником аварії, розповідав матері, що "його підставили... підрізали спеціально на роботі"; тоді ж розійшовся з дівчиною і казав: "Я не знаю, що зі мною робиться! Чи за мною стежать? Чи мені щось підмішали?" . Матір почала помічати, що пацієнт ставав більш задумливим, закритим в собі, перестав спати вночі, розрахувався з охоронної фірми та переїхав назад до батьків. Кілька разів влаштовувався на тимчасову роботу, проте стабільної не мав. В 2020 р. захворів на Covid-19, переніс легко, проте після одужання почав казати, що "його телефон прослуховують", перестав вживати їжу на спільних сімейних заходах, не довіряв лікарям, сам ходив по ліки і вдома їх сам приймав, щоб "щось не те не вкололи і щось не підмішали". В грудні 2021 р. почав бути дещо грубим по відношенню до матері, міг під час розмови розмахувати перед нею руками і казав, що "всюди дурять, за дурачка приймають", переїхав тоді від батьків і перестав телефонувати, лише міг писати повідомлення та надсилати картинки. В 2022р. проживав в Києві, проте у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф переїхав до Тернополя, почав жити разом з братом та його дівчиною, проте ставився з підозрою до брата, "не відчував, що може довіряти". В липні 2022 року переїхав до Львівської області, жив окремо від батьків. На дзвінки матері не відповідав, проте з батьком спілкувався, приймав від нього продукти (всі продукти мали бути саме з магазину "Сільпо" , мали бути запаковані), ні з ким іншим не спілкувався. На початку грудня 2022 року перестав приймати їжу від батька, вдома просто лежав, нічого не робив і не їв. У зв`язку з чим батьки забрали його до себе жити. Пацієнт казав батькам: "Не знаю, що відбувається"; постійно перепитував чи може він щось взяти, чи може він що з`їсти. 17.12.2022 р. перестав їсти та пити, казав, що "їжа смердить". У зв`язку з чим ЕМД у супроводі поліції доставлений в КНП ЛОР ЛОКПЛ, перебував у відділенні ІТАР у зв`язку з категоричною відмовою від їжі та рідини, був на стаціонарному лікуванні з 21.12 по 23.01.2023 р. з діагнозом: "Органічний маревний [шизофреноподібний] розлад". Після виписки упродовж кількох місяців в амбулаторному порядку приймав Амісульприд, проте згодом почав самостійно коригувати дозування та повністю відмовився від прийому фармакотерапії. Зі слів матері, психічний стан погіршився близько місяця тому: почав казати, що його переслідують, підсипають щось у їжу ("це можуть бути якісь наркотики"), також міг нічого не говорити, тільки сидів в навушниках. Тиждень тому обмежив себе в раціоні (приймав тільки кашу на воді з маслом). 24.11.2024 р. перестав вживати їжу, казав, що "я неживий", "був ядерний зрив, що усі мертві", поводив себе агресивно по відношенню до матері, вигнав з дому, при цьому фізичною силою виштовхуючи її в плечі; забрав її мобільний телефон, тим самим обмеживши комунікацію, перекрив газ, бо казав, що "мені запах мішає". 27.11.2024р. казав до матері "зв`яжіть мені руки, ноги, закрийте мені очі, ніс, рот", потім нерухомо лежав на ліжку, закривши очі, не розмовляв і тільки дихав. У зв`язку із таким станом матір`ю було викликано БШМД та працівників поліції. Доставлений до приймального відділення КНП ЛОР ЛОКПЛ. На приймальному відділенні пацієнт неспокійний, не дозволяє себе оглянути, пацієнт не надає згоди на госпіталізацію до психіатричного стаціонару. Госпіталізований у примусовому порядку за рішенням лікарів-психіатрів ПВ КНП ЛОР ЛОКПЛ. При доброзичливій спробі супроводити пацієнта до відділення, пацієнт став афективно гнівливий, що сягало рівня агресії, почав чинити активний опір працівникам поліції та в стані психомоторного збідження пошкодив майно (стіл) в межах приймального відділення. В приймальному відділенні КНП ЛОР "ЛОКПЛ" даний громадянин був оглянутий черговими лікарями-психіатрами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які дійшли до висновку, що ОСОБА_1 страждає на важкий психічний розлад, а саме: органічний (шизофреноподібний) розлад - F06.2 (діагноз згідно Міжнародної класифікації хворіб МКХ-10) і потребує госпіталізації та лікування в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару. 28 листопада 2024 року лікарська комісія в складі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , які дійшли до висновку, що гр. ОСОБА_1 страждає на важкий психічний розлад - Органічний маревний (шизофреноподібний) розлад - F06.2 (діагноз згідно Міжнародної класифікації хворіб МКХ-10). Внаслідок цього вказаний громадянин не може адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку, виявляє реальну загрозу для себе та оточуючих. Комісія дійшла до висновку, що подальше лікування даного громадянина можливе лише в умовах психіатричного закладу в примусовому порядку, так як ОСОБА_1 в силу свого психічного стану не може надати усвідомлену згоду на подальше лікування в умовах КНП ЛОР "ЛОКПЛ".

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 28.11.2024р. відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представники заявника ОСОБА_5 та Дебела І.С., кожен окремо, підтримали заяву про госпіталізацію та лікування ОСОБА_1 в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару. Зазначили, що 27 листопада 2024 року ОСОБА_1 оглянутий в приймальному відділенні, відмовився підписувати документи і, у зв`язку з цим було вирішено подати заяву про примусове лікування.

Мати ОСОБА_1 - ОСОБА_2 проти задоволення заяви не заперечила, зазначила, що їй страшно перебувати поруч з сином, впевнена, що її син потребує лікування в умовах психіатричного закладу.

ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначив, що вважає себе здоровою людиною та не потребує лікування

В судовому засіданні адвокат особи відносно якої ставиться питання, ОСОБА_7 підтримав позицію свого підзахисного.

В судовому засіданні прокурор з доводами заявників погодився, просив заяву задоволити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали заяви, суд приходить до переконання, що заява підлягає задоволенню.

Згідно ст. 3 Закону України "Про психіатричну допомогу", кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України "Про психіатричну допомогу", особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.

Так, відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу", особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Ч.2 ст.27 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Згідно висновку комісії лікарів - психіатрів 25 відділення КНП ЛОР "ЛОКПЛ" від 28 листопада 2024 року, гр. ОСОБА_1 потребує подальшого лікування в примусовому порядку в психіатричному стаціонарі у зв"язку з наявністю в нього на момент огляду тяжкого психічного розладу, а саме: пацієнт продуктивному мовному контакту малодоступний. Орієнтований у власній особі та просторі, проте дезорієнтований в часі ("а зараз який рік? 2025 же?"). В ході діалогу різкий. перебиває співрозмовника, говорить гучним голосом, при цьому говорить: "Ви все перекручуєте зі своєю вигодою! Ви знову починаєте мені брехати!" Натомість може перестати відповідати на запитання та сидіти із закритими очима, уникаючи співрозмовника, при цьому застигає нерухомо на кілька хвилин. Афективний фон гнівливо забарвлений, емоційно подразливий, нестійкий, експлозивний, дисфоричний. Мислення паралогічне, із зісковзуванням, резонерське. В ході діалогу повідомляє, що "за ним стежать служби, а він знає, бо сам раніше був дотичним до таких структур і розрізняє слежку", обгрунтовує свою відмову від їжі та рідини таким чином, що "невідомі підсипають йому наркотики туди і його труять". Події, що передували госпіталізації, коли просив зв`язати йому руки, ноги, закрити рот та очі, описує так, що мав "відчуття, що він бог або чорт... думав про херувимів, серафимів... відчув, що був богом чи чортом, і він зробив щось незворотнє". В ході діалогу надалі відмовляється від прийому їжі та рідини, тим самим не може забезпечити власні базові життєві потреби та становить безпосередньо загрозу для свого здоров`я та життя. Наявне виражене порушення імпульс-контролю. Апетит відсутній, сон порушений. Також зважаючи на те, що поводив себе агресивно по відношенню до матері, вигнав з дому, при цьому фізичною силою виштовхуючи її в плечі; забрав її мобільний телефон, тим самим обмеживши комунікацію; в межах приймального відділення при доброзичливій спробі супроводити пацієнта до відділення, пацієнт став афективно гнівливий, що сягало рівня агресії, почав чинити активний опір працівникам поліції та в стані психомоторного збідження пошкодив майно (стіл) в межах приймального відділення, чим становить безпосередню загрозу для себе та оточуючих. Даний розлад психічної діяльності позбавляє гр. ОСОБА_1 здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку.

Згідно Рішення Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016, судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України "Про психіатричну допомогу", є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29, 55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканність.

Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини - право на свободу, однак п."е" цієї статті передбачає законне затримання психічнохворих, зокрема для надання необхідної їм допомоги.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07(провадження № 14-9свц18).

В судовому засіданні підтверджено наявність у ОСОБА_1 психічного розладу, встановлені обставини, що він вчиняє дії, які являють безпосередню небезпеку для оточуючих, в зв`язку з наявним розладом в добровільному порядку відмовляється від лікування, то на даний час наявні підстави для його госпіталізації в психіатричний заклад в примусовому порядку.

У відповідності до «Принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги», схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї № 46/119 від 17 грудня 1991 року, в принципі 6 зазначено, що «будьяка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта у примусовому порядку, або особа, вже госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку, може триматися як пацієнт у психіатричному закладі у примусовому порядку тоді й тільки тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, який працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4, наведеного вище, що ця особа страждає на психічне захворювання, і визначить, що: (а) внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам, або (б) у випадку особи, чиє психічне захворювання є тяжким, а розумові здібності ослабленими, відмова від госпіталізації або тримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише за умови госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до принципу найменш обмежувальної альтернативи.

Згідно вимог ст. 342 ЦПК України, залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

У суду відсутні підстави ставити під сумнів компетенцію та висновки лікарів-психіатрів щодо наявності у ОСОБА_1 психічного захворювання. Також в судовому засіданні встановлено, що у нього відсутнє критичне ставлення до своєї хвороби, що свідчить про неможливість його лікування на даний час в амбулаторних умовах.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, внаслідок яких становить небезпеку для себе та оточуючих, суд приходить до висновку про необхідність госпіталізувати його в психіатричний заклад в примусовому порядку, оскільки існують підстави, передбачені ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу", для його госпіталізації до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди, а також беручи до уваги згоду матері.

На підставі наведеного, керуючись статтями ст.. 55 Конституції України, статтею 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 12, 81, 258,259, 263-265, 339-342, 343 - 346 ЦПК України, статтями 13,14 -16 , 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд, -

ухвалив:

Задоволити заяву завідуюча 25-го відділення Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» - Фільца Юрія Олександровича, про госпіталізацію та лікування громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару.

Рішення суду підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. Кузь

присяжні О. Загоруйко

Г. Свіженко