Єдиний унікальний номер 333/46/23
номер провадження 2/333/172/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м.Запоріжжя.

Комунарский районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Михайловій А.В., при секретарі судового засідання Панченко К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» до ОСОБА_1 стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 355 816,49 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державна установа «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» звернулася до суду з даним позовом, вимоги обґрунтував тим, що на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.04.2020 року було вирішено поновити гр. ОСОБА_2 на посадах та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.04.2019 по 29.04.2020 в розмірі 340 816,49 грн. без вирахуванням податків та обов`язкових платежів, стягнуто суму моральної шкоди в розмірі 15 000,00 грн..

Позивачем зазначено, що у відповідності до Постанови Запорізького апеляційного суду від 17.08.2022 року в справі № 314/1768/19 - було визнано прогули гр. ОСОБА_2 , але задоволено позов з підстав пропуску строку на притягнення останнього начальником Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності гр. ОСОБА_2

23.11.2022 року з рахунку Позивача було списано в безспірному порядку грошові кошти в сумі 340 816,49 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 та 15 000,00 грн. моральної шкоди.

Відповідач працює Начальником Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області, яка є відокремленим структурним підрозділом Позивача.

Позивач вважає, що саме через дії Відповідача, державний бюджет в особі Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» поніс матеріальні збитки у вигляді грошових коштів в загальному розмірі 355 816,49 грн..

Ухвалою суду від 09.02.2023 року було відкрито провадження в даній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

28 квітня 2023 року Відповідачем було подано Відзив на позовну заяву в якому відповідач проти задоволення позову заперечував.

21 вересня 2023 року Позивачем подано Відповідь на відзив в якому висловлено підтримання позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 28.09.2023 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В грудні 2023 року від Відповідача надійшли письмові пояснення в яких зазначалося про скрутне матеріальне становище Відповідача та норми чинного законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Позивачем подано до суду заяву в якій зазначено, що останній при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду, просить прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства.

В січня 2024 року від Відповідача надійшли додаткові письмові пояснення в яких Відповідач зазначив, що відповідно до Положення про Філію Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області від 28.09.2018 року Начальник Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області не є матеріально відповідальною особою, а відповідно до посадової інструкції Начальника Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області від 07.06.2018 року не передбачена будь-яка матеріальна відповідальність та сплата коштів в порядку регресу за прийняті рішення/дії чи/або бездіяльність по трудовим правовідносинам. Відповідач в судовому засіданні зазначив щодо невизнання позову та прохав відмовити в задоволенні позовних вимог Позивача повністю.

Також Відповідач зазначив, що Позивач від самого початку знав про розгляд цивільної справи № 314/1768/19 та відповідно не був позбавлений права скасувати наказ Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області, щодо звільнення гр. ОСОБА_2 з посади.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду.

В судове засідання призначене сторони до суду не з`явились, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 23.11.2022 року з рахунку Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» було списано в безспірному порядку на користь гр. ОСОБА_2 грошові коши в сумі 340 816,49 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 15 000,00 грн. моральної шкоди, які стягнуто з Позивача в порядку виконання рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.04.2020 року в справі № 314/1768/19.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 17.08.2022 року в справі № 314/1768/19 - було встановлено прогули гр. ОСОБА_2 та задоволено позов з підстав пропуску строку на притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності.

У Відповідача на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, останній є особою з інвалідністю, має кредитні зобов`язання та є внутрішньо переміщеною особою, що визнається Позивачем.

Матеріалами справи недоведена провина начальника Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області ОСОБА_1 у незаконному звільненні працівника.

Посадова інструкція відносно Начальника Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області від 07.06.2018 року ОСОБА_1 та Положення про Філію Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області від 28.09.2018 року не передбачають матеріальної відповідальності для Начальника Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області.

Договір про повну матеріальну відповідальність Начальника Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутній.

Натомість, суд вивчивши Положення про Філію Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області від 28.09.2018 року зазначає, що Філія є відокремленим структурним підрозділом Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» не є самостійною юридичною особою, а діє виключно в межах зазначеного Положення відповідно до якого Начальник Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області не несе персональної відповідальності за завдану установі шкоду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Стаття 138 КЗпП України передбачає, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду роботодавець повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу, в якій вказано, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Статтею 137 КЗпП України зазначено, що суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.

Частиною 4 ст. 1191 ЦК України передбачено, що Держава, територіальні громади, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів державної влади, органів місцевого самоврядування, мають право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).

Отже, з врахуванням обставин справи та оцінюючи докази досліджені судом, суд дійшов до висновку, що Позивачем не надано суду достатніх доказів вини Відповідача та підстав для стягнення з нього матеріальної шкоди в порядку регресу в загальному розмірі 355 816,49 грн., а тому в задоволенні позову слід відмовити.

До того ж суд зазначає, що національне законодавство України не містить однозначності в питанні стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу з керівників установ, організацій та закладів, які діють у формі філій та не є самостійними юридичними особами та на яких не покладена окрема персональна відповідальність за незаконне звільнення або переведення працівника на іншу роботу.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2018року № 812/292/18 вказано, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення завжди трактується на користь особи.

Постановою Верховного Суду від 10.01.2024 року у справі № 240/4894/23зазначив, що принцип тлумачення закону на користь особи є однією з основних засад правової системи, яка вказує, що суди повинні намагатися тлумачити закони та його норми в такий спосіб, щоб максимально захищати права та інтереси фізичної особи.

Європейський Суд з прав людини (далі-ЄСПЛ) у п. 52, 56 рішення від14.10.2010 у справі "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та 37943/06)зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд однак зобов`язаний переконатися втому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводять до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення у світлі практики суду.

На думку ЄСПЛ відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення,порушує вимогу "якості закону", передбачено Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосовувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Відповідно до положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими,викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння Документ сформований в системі рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи положення п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд покладає судові витрати в даній справі, на Державну установу «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України».

Керуючись статтями 1-19, 23,76-113, 128-132, 137, 141, 223, 259, 263 - 265, 268ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу розмірі 355 816,49 грн. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В. Михайлова