ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року місто Київ

Справа № 381/1827/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/16486/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Желепи О.В., суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2024 року про залишення позову без розгляду (постановлено у складі судді Марчука О.Л.)

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту, скасування реєстрації права власності, визнання права власності в порядку спадкування

ВСТАНОВИВ

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2024 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту, скасування реєстрації права власності, визнання права власності в порядку спадкування залишена без розгляду.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 25 серпня 2024 року засобами поштового зв`язку направив до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду по суті до суду першої інстанції в м. Бровари, або м. Обухів, або м. Кагарлик, або м. Богуслав, якщо до Васильківського міськрайонного суду Київської області - то до розгляду по суті в колегіальному складі суддів.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що на виконання вимог ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області про залишення позовної заяви без руху ним була подана нова редакція позовної заяви від 13 червня 2024 року, у якій вказані в ухвалі недоліки усунуті.

Зокрема, позивачем вказано нормативну та експертну грошову оцінку земельної ділянки. Вказаний недолік вже був усунутий на виконання вимог ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2023 року.

Позивач вважав очевидним, що оригінал рішення суду знаходиться у матеріалах відповідної справи, а оригінали постанов державного виконавця - у матеріалах виконавчого провадження, а тому не вказав у кого перебувають оригінали письмових доказів, копії яких додано до заяви у додатках №№ 3, 4, 5, 6, і 11.

Позивачем визначено, що він є єдиним спадкоємцем, а тому будь-яких інших відповідачів у справі не може бути. При цьому вказав, що органами місцевого самоврядування його права не порушені, а тому підстав для їх залучення як відповідачів немає.

Скаржником також вказується на неможливість залишення його позовної заяви без руху та в подальшому без розгляду, оскільки справа перебуває на стадії розгляду справи по суті.

У судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, який належним чином повідомлений про розгляд справи.

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О. В., пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Указаним вимогам закону ухвала Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2024 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 не відповідає з огляду на таке.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху для усунення таких недоліків:

1) вказати дійсну (реальну, справжню) ціну позову;

2) зазначити щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових та електронних доказів, копії яких додано до заяви;

3) вирішити питання щодо участі у даній справі як відповідачів інших спадкоємців ОСОБА_3 . При цьому роз`яснено, що відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

4) вирішити питання щодо участі Центра надання адміністративних послуг при Фастівській районній державній адміністрації у справі.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не виконано вимоги пунктів 1-3 ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, постановленою на підставі ч. 11 ст. 187 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Згідно з ч. 13 ст. 187 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Колегія суддів звертає увагу, що такі обставини мають саме перешкоджати розгляду справи, тобто без їх усунення суд буде позбавлений можливості ухвалити законне та обґрунтоване рішення по суті позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів зауважує, що такий недолік як не зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових та електронних доказів, копії яких додано до заяви (пункт 2) не є процесуальною перешкодою для вирішення справи, а становить надмірний формалізм, що перешкоджає провадженню у справі.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Щодо недоліків описаних у пункті 3 колегія суддів враховує таке.

Однією із основних засад цивільного судочинства є диспозитивність, яка полягає у тому, що особа, яка звертається до суду за захистом свого права, вільно розпоряджається своїми матеріальними та процесуальними правами, а тому позивач на власний розсуд визначає особу, до якої пред`являє вимоги.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Наведене означає, що належний суб`єктний склад учасників спору є тоді, коли у сторін спору існує зв`язок із предметом позову, тобто щодо предмету позову у сторін виникають суб`єктивні права.

Від належного суб`єктного складу сторін залежить питання про задоволення позовних вимог з підстав їх законності, при цьому саме позивач несе ризик заявлення вимог до неналежного відповідача відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, що може бути самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, проте не є підставою для залишення позову без руху та в подальшому без розгляду.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Окрім цього, колегія суддів зауважує, що роз`яснення, надані судом першої інстанції щодо належного, на його думку, відповідача, а саме речення 3 абзацу 2 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» є вирваним із контексту Постанови, оскільки стосується справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, а не визнання прав в порядку спадкування.

Щодо не визначення позивачем дійсної (реальної, справжньої) ціни позову колегія судді звертає увагу на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Таким чином, ціна позову у даній справі повинна визначатися дійсною вартістю земельної ділянки.

Відповідно до ст. 201 Земельного кодексу України грошова оцінка земельних ділянок визначається на рентній основі. Залежно від призначення та порядку проведення грошова оцінка земельних ділянок може бути нормативною і експертною.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель тощо.

Експертна грошова оцінка використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок. Грошова оцінка земельних ділянок проводиться за методикою, яка затверджується Кабінетом Міністрів України.

У матеріалах справи міститься Витяг зі звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки станом на 29.03.2023, який був наданий на виконання ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2024 року (том 1 а. с. 140).

Відповідно до вказаного звіту ціна спірної земельної ділянки становить 175 964,84 грн.

Таким чином, суд першої інстанції залишив позовну заяву без руху з аналогічних підстав після того, як недоліки попередньої ухвали про залишення позову без руху були усунуті позивачем у відповідності до вимог такої ухвали.

Також апеляційний суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» та ч. 2 ст. 176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Тобто процесуальний закон не покладає на позивача обов`язку на стадії подання позовної заяви проводити актуалізацію ринкової вартості земельної ділянки, що є предметом позову з урахуванням вимог Закону України «Про оцінку земель».

За таких обставин суд першої інстанції зробив неправильний висновок про невиконання позивачем вимог ухвали від 08 липня 2024 року про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки ухвала про залишення позовної заяви без розгляду постановлена з порушенням норм процесуального права та перешкоджає подальшому провадженню у справі, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2024 року та направлення справи для продовження розгляду до Васильківського міськрайонного суду Київської області.

Вимоги апеляційної скарги про передачу справи на розгляд до іншого суду чи в колегіальному складі не узгоджуються з повноваженнями апеляційного суду, передбаченими ст. 379 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2024 року про залишення позову без розгляду - скасувати, справу направити для продовження розгляду до Васильківського міськрайонного суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2024 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська