Справа № 589/3672/24
Провадження № 2/576/684/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Колодяжного А.О.,

за участю секретаря Опанасенко Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

13.08.2024 р. ОСОБА_1 звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивував тим, що між ним та відповідачем в усній формі було укладено договір позики. Відповідно до домовленостей позивач переказав відповідачу гроші в сумі 25215,42 грн. Відповідач вказані кошти не повернув.

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16.08.2024 р. справу передано за підсудністю на розгляд до Глухівського міськрайонного суду Сумської області.

Від Шосткинського міськрайонного суду Сумської області до Глухівського міськрайонного суду Сумської області справа надійшла 05.12.2024 р.

10.12.2024 р., суд відкрив провадження у справі та з урахування обставин справи вирішив розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач у встановлений судом строк відповіді на відзив не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

Повертаючись до обставин даної справи, суд зазначає, що позивач не довів, що між ним та відповідачем дійсно виникли правовідносини із договору позики грошових коштів, оскільки позивач не надав доказів того, що перераховані ним відповідачу кошти були позикою і що відповідач отримавши ці кошти був зобов`язаний їх повернути.

Сам факт перерахування позивачем коштів відповідачу, не може бути підтвердженням договірних зобов`язань між позивачем та відповідачем, оскільки на підтвердження укладення договору позики та його умов має бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У справі такі документи відсутні.

За таких обставин, врахувавши, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору позики, суд відмовляє у задоволенні позову.

Наведений висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 01 березня 2023 року по справі № 354/1006/19, яка була сформульована у справі за схожих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 11-13, 263-265 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.О. Колодяжний