Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/3056/23

Провадження № 2/126/286/2024

"04" листопада 2024 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

зі секретарем Дончик О.А.

за участі представника позивача, адвоката Янчука О.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частки майна у спільній сумісній власності та поділ майна в натурі,

ВСТАНОВИВ:

До Бершадського районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частки майна у спільній сумісній власності та поділ майна в натурі.

В обгрунтування поданого позову ОСОБА_2 , зазначає, що 21.02.2010 року він познайомився з відповідачкою, після чого вона відразу виїхала до росії. В березні цього ж року вона повернулася в Україну. З травня 2010 року позивач почав проживати разом з відповідачкою. 2.10.2010 відсвяткували весілля, проте без реєстрації шлюбу. Проживали спільно однією сім`єю в Бершаді провул. Черняховського №6. У зв`язку з переведенням по роботі, сторони з березня 2011 року переїхали до міста Вінниці та проживали по вулиці Збишка на орендованій квартирі. В жовтні 2013 року батьки позивача придбали квартиру по АДРЕСА_1 , де вони проживали постійно до червня 2022 року.

В червні 2022 року позивач переїхав проживати до свої матері в м.Бершадь, яка за своїм станом здоров`я потребувала постійної сторонньої допомоги, натомість відповідачка продовжувала проживати в квартирі, доглядати за новонародженими цуценятами. До жовтня 2022 року позивач з відповідачкою спілкувалися по телефону та переписувалися в месенджерах.

По приїзду в м.Вінницю в перших числах жовтня 2022 року позивач застав порожню квартиру від меблів та побутової техніки. Через певний час позивач зустрів батька відповідачки, який повідомив, що частину речей донька перевезла в АДРЕСА_2 .

Позивач мав розмову з відповідачкою щодо добровільного поділу майна, однак не досягли порозуміння так як вона повідомила, що хоч вони разом його купували, проте вона вважає його своїм.

Щодо автомобілю відповідачка сама пропонувала здійснити його перереєстрацію на позивача, проте в жовтня 2022 відмовилася.

Вказаний автомобіль позивач придбав в січні 2019 року у ОСОБА_3 за його борги, які накопичилися з 2010 року.

В грудні 2021 сторони зареєстрували автомобіль на відповідачку тимчасово, хоча в подальшому здійснити перереєстрацію завадила агресія росії (закриття реєстрів).

До 04.11.2023 позивач постійно користувався авто, маючи при собі техпаспорт та єдиний ключ від авто, але в ніч на 05 листопада 2023 року автомобіль зник. Позивач повідомив про це поліцію. Автомобіль відшукали та повідомили, що він у відповідачки. Через деякий час відповідачка повернула мені посвідчення водія. проте техпаспорт на автомобіль за 2021 рік не повернула, натомість від працівників поліції позивач дізнався про існування нового технічного паспорту від 2023 року, виготовленого зі слів працівників поліції через втрату технічного паспорту. Однак технічний паспорт завжди був при позивачу, про що було відомо відповідачці. Тобто, відповідачка отримала інший технічний паспорт в невідомий для позивача спосіб, виготовила ключ від авто та таємно від позивача, заволоділа авто.

Також, до 2017 року сторони мали спільний бізнес, зокрема косметичний салон в якому відповідачка працювала. Обладнання для його роботи купували разом за сімейний бюджет (більше 20 тисяч доларів США). Для вказаного позивачем було отримано кредит в банку, який вони разом з відповідачкою сплачували.

В серпні 2020 року, їх сім`ї з відповідачкою було подаровано пса породи Мальтійська Болонка, яку назвали " ОСОБА_4 ". Вони з відповідачкою спільно за нею доглядали, вигулювали, лікували. Згодом собака народила 5 цуценят, котрих відповідачка реалізувала на власний розсуд без згоди позивача.

Як зазначає ОСОБА_2 за час спільного проживання вони з ОСОБА_1 придбали транспортний засіб, вели домашнє господарство, отримували кредити та їх погашали, мали спільний бюджет, піклувалися за домашніми улюбленцями, дбали за ними, подорожували щороку у період з 2017 року по 2021 рік, створили за власні кошти бізнес, зареєстрований на нього, в якому відповідачка успішно працювала.

Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 25.12.2023 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 25.12.2023 задоволено заяву представника позивача, адвоката Янчука О.В. про забезпечення позову та накладено арешт на автомобіль VOLVO XC 90, 2008 року випуску.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 06.03.2024 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Янчук О.В., позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_1 , заперечувала проти задоволення позовним вимог.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що спір у даній справі стосується встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнання спільною сумісною власністю транспортного засобів та сплати компенсації вартості автомобіля.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 2 статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя є шлюб (частина перша статті 36 СК України).

Згідно із ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Таким чином, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц зазначила «що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника.

У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК).

Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.»

Враховуючи викладене, позовна вимога ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не є належним способом захисту прав подружжя у спорі між позивачем та ОСОБА_1 ..

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 стверджує, що саме під час його спільного проживання з ОСОБА_1 було придбано транспортний засіб, зокрема автомобіль VOLVO XC 90, 2008 року випуску.

Приписами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

На підтвердження викладених у позові обставин щодо придбання автомобіля VOLVO XC 90 в період спільного проживання з відповідачкою, за спільні кошти, позивач надав поліс №АО/ 3455304 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з якого вбачається, що між ОСОБА_1 як власницею автомобіля VOLVO XC 90 та Подільським регіональним страховим центром було укладено страховий поліс, а також рахунок - фактуру №МВА -000335 від 25.01.2021, з якого вбачається, що одержувач послуг за обслуговування автомобіля VOLVO CX 90, був ОСОБА_5 .

Надані позивачем видаткові накладні №МВА-000258 від 19.05.2023, № МВА - 000083 від 13.02.2023 та №МВА - 000084 від 13.02.2023 взагалі не дозволяють встановити, до якого автомобіля саме купувалися запчастини.

В своєму позові ОСОБА_2 посилається на те, що відповідачка отримала в невідомий йому спосіб технічний паспорт на оспорюваний автомобіль, виготовила ключ від авто і таємно від нього заволоділа ним. Проте жодного доказу на підтвердження викладених обставин не надав, хоча вказує про звернення до поліції за викладених обставин.

Також, позивач стверджує, що до 04.11.2023 він постійно користувався авто маючи при собі техпаспорт та єдиний ключ від авто, але в ніч на 05.11.2023 автомобіль зник. Згодом відповідачка повернула йому посвідчення водія, а технічний паспорт на автомобіль за 2021 рік ні.

Проте, вказані твердження позивача, суд оцінює критично, оскільки процедура видачі нового технічного паспорту передбачає і отримання у консультанта сервісного центру МВС витяг з реєстру по авто, тобто отримати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не власником автомобіля не можливо. Позивач не був позбавлений можливості на підтвердження викладених у позові обставин надати витяг з реєстру по авто, однак такий в якості доказів не долучений.

Крім того, зі змісту позову слідує, що транспортний засіб VOLVO CX90 позивач придбав в січні 2019 року у ОСОБА_3 за його борги перед ним, проте належних доказів на підтвердження таких обставин суду також не надано, як і не заявлено клопотання про допит ОСОБА_3 в якості свідка, який би підтвердив такі обставини.

В судовому засіданні відповідач повідомила суд, що транспортний засіб VOLVO CX90 є її особистою власністю на підтвердження чого надала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , згідно якого вбачається, що спірний транспортний засіб VOLVO CX90 був зареєстрований за ОСОБА_1 03.05.2023, тобто в період, коли спільно сторони не проживали.

Належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачкою права власності позивача на автомобіль VOLVO CX90, останнім не надано, як і не надано доказів набуття у власність ним оспорюваного автомобіля.

Доводи позивача, що авто придбано в період спільного проживання з відповідачкою не узгоджуються з матеріалами справи. В матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, несли спільні витрати, тобто мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю.

Фотознімки на яких начебто зображені сторони не доводять факту спільного проживання сторін на момент реєстрації автомобіля, не доводять факту, що автомобіль придбаний за спільні кошти та підтверджують лише відносини позивача з відповідачкою у певний період, які ними і не заперечуються, що вони намагалися налагодити стосунки, які були припинені ще в 2017 році.

Доводи позивача, що вказаний автомобіль було придбано сторонами, жодними доказами не підтверджено. Суду не надано доказів, що автомобіль купувався за спільні кошти сторін у період їх проживання сім`єю без реєстрації шлюбу.

За вказаних обставин у суду відсутні підстав вважати транспортний засіб VOLVO CX90 є таким, що належать ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , слід відмовити.

Керуючись ст.ст.60,69,70,71,72 СК України, ст. 364, 368, 369,370, 372 ЦК України, ст.ст. 2,12,13,76,81,141,258,259,263-265 ЦПК України, п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд -

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частки майна у спільній сумісній власності та поділ майна в натурі відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 25.12.2023 у справі № 126/3056/23 за заявою представника позивача, адвоката Янчука Олександра Васильовича про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на автомобіль VOLVO XC 90, 2008 року випуску, НОМЕР_2 .

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Суддя Р. В. Хмель