УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2720/23

15 листопада 2024 року

Костопільський районний суд Рівненської області

в складі судді Снітчук Р.М.

за участі секретаря Зберун К.Ф.

представника скаржника (боржника) адвоката Остапенка В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Костопіль скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про визнання дій та рішення головного державного виконавця Костопільського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Салівончика Вадима Анатолійовича протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою про визнання неправомірними дій та рішень головного державного виконавця Костопільського ВДВС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Салівончика В.А.

В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що 09 вересня 2024 року в межах виконавчого провадження № 75472613 з виконання судового наказу № 564/2720/23, виданого 05 вересня 2023 року, про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надав державному виконавцю довідку АТ КБ «Приватбанк» про суми перерахованих ним у добровільному порядку коштів за період з 25 серпня 2023 року до 23 червня 2024 року в сумі 108029 грн. 70 коп.

Однак, при здійсненні розрахунку заборгованості головний державний виконавець Костопільського ВДВС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Салівончик В.А. (далі державний виконавець) не врахував зазначені платежі у зв`язку з тим, що у призначенні платежу не було вказано, що перераховуються саме аліменти.

Згідно наданого державним виконавцем розрахунку заборгованість зі сплати аліментів за період з 15.08.2023 р. до 31.07.2024 р. становить 87968 грн. 80 коп.

Просив суд визнати протиправними дії по неврахуванню державним виконавцем 108029 грн. 70 коп., сплачених ним у період з 23 серпня 2023 року по 24 червня 2024 року, як аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати державного виконавця врахувати 108029 грн. 70 коп., сплачених на користь ОСОБА_2 за вказаний період, як аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні представник скаржника адвокат Остапенко В.С. скаргу підтримав, покликаючись на викладені в ній обставини, просив заявлені вимоги задовольнити.

Головний державний виконавець Костопільського ВДВС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Салівончик В.А. у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд спарви у його відсутності.

У поданому відзиві на скаргу просив у задоволенні скарги відмовити, оскільки боржником не спростовано існування заборгованості зі сплати аліментів, зазначеної у розрахунку державного виконавця. Надані боржником докази щодо перерахування коштів на картковий рахунок стягувача не можуть бути прийняті державним виконавцем до уваги, оскільки у них не зазначено призначення платежу сплата аліментів.

Заінтересована особа (стягувач у виконавчому провадженні) ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про день, місце та час розгляду скарги повідомлена вчасно та належним чином.

За змістом статті 1, частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що судовим наказом Костопільсьокго районного суду Рівненської області від 21 серпня 2023 року у справі № 564/2720/23 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15.08.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Державним виконавцем 08.07.2024 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 75472613 з примусового виконання зазначеного судового наказу.

Ткож встановлено, що у період із 25 серпня 2023 року до 23 червня 2024 року боржником було здійснено ряд платежів з власних коштів для поповнення картки стягувача. Зокрема, в графі призначення платежу зазначено: «Переказ на карту ПриватБанку через додаток Приват24. Одержувач: ОСОБА_2 , всього на загальну суму 108029 грн. 70 коп., які він просив державного виконавця зарахувати в рахунок аліментів на утримання дитини, що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 16.07.2024 р.

Із наведеного скаржником розрахунку переплата за аліментами сановить 20060 грн. 90 коп.

Разом із тим відповідно до розрахунку державного виконавця заборгованість зі сплати аліментів за вказаним виконавчим провадженням за період з 15.08.2023 року до липня 2024 року становить 87968 грн. 80 коп.

09 вересня 2024 року представник боржника звернувся до державного виконавця із заявою про здійснення розрахунку за аліментами.

Із відповіді державного виконавця від 09.09.2024 року вбачається, що боржнику відмовлено врахувати сплачені платежі, зазначені у довідці АТ КБ «Приватбанк», окільки уній не зазначено призначення патежу.

Державним виконавцем складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого заборгованість за період з 15.08.2023 р. до липня 2024 року складає 87968 грн. 80 коп., з якою боржник не погоджується та вважає дії державного виконавця протиправними.

Виходячи із норм статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Згідно зі статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У частині першій статті 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (стаття 195 СК України).

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами. Проте у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року в справі № 642/6906/16-ц (провадження № 61-26229св18) зазначено, що «у період з 01 липня 2012 року до 01 липня 2015 року ОСОБА_1 переказував через ПАТ КБ «ПриватБанк» на банківський рахунок ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 12 228 грн. Вказані обставини учасниками справи не заперечуються і у повній мірі підтверджуються обставинами справи, зокрема, квитанціями ПАТ КБ «ПриватБанк». ОСОБА_1 стверджує, що вказані грошові кошти були сплачені в якості добровільної сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , стягнутих з нього рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2010 року. Жодних обставин на підтвердження наявності інших зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження відмови останньої від отримання банківських переказів від боржника у період з 01 липня 2012 року до 01 липня 2015 року. Посилання у касаційній скарзі на відсутність призначення платежу «сплата аліментів» у наданих ОСОБА_2 квитанціях спростовується письмовим повідомленням ПАТ КБ «ПриватБанк» від 23 вересня 2015 року № 20.1.0.0.0/7-20150917/1542, у відповідності до якого до 15.05.2015 року при грошових переказах через термінал самообслуговування ПАТ КБ «ПриватБанк» у платника була відсутня технічна можливість самостійно вказувати призначення платежу, всі платежі позначалися як «поповнення банківської картки в терміналі самообслуговування».

У постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-7500св20) Верховний Суд зробив висновки, що «пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України. Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи, що боржником було надано копії квитанцій, у державного виконавця не було підстав їх не враховувати. Отже, колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що при здійсненні виконавчого провадження державний виконавець діяв у межах чинного законодавства та наданих йому повноважень, які не передбачають права та обов`язку вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій. Враховуючи те, що ОСОБА_1 обрано захист, на її думку, порушених прав у відповідності до Розділу VII ЦПК України, суд не вбачає порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції».

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16-ц (провадження № 61-26229св18), від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20 (провадження № 61-1534св21), від 25 січня 2023 року у справі № 707/999/21 (провадження № 61-11411св22), від 17 травня 2023 року у справі № 199/2951/21 (провадження № 61-1769св23).

У ході розгляду скарги також встановлено, що стягувач ОСОБА_2 не надала суду доказів у спростування зазначених скаржником тверджень про добровільне перерахування ним коштів в рахунок сплати аліментів у сумі 108029 грн. 70 коп. за період серпня 2023 року червня 2024 р. на її картковий рахунок. Доказів повернення стягувачем боржнику отриманих коштів чи наявних між сторонами боргових зобов`язань також стягувачем не надано. Тому відсутні підстави вважати, що стягувач ОСОБА_2 вказані кошти не отримувала. При цьому суд погоджується з тим, що признчення вказаних коштів сплата аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що надана скаржником (боржником) довідка АТ КБ «Приватбанк» від 16.07.2024 р. на підтвердження сплати на користь стягувача аліментів мала бути врахована державним виконавцем при обрахунку заборгованості ОСОБА_1 за аліментами та суд дійшов висновку про задоволення скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. 447 - 451 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Костопільського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Салівончика Вадима Анатолійовича щодо неврахування коштів у сумі 108029 (сто вісім тисяч двадцять дев`ять) грн. 79 коп., сплачених боржником ОСОБА_1 у період із 25 серпня 2023 року до 23 червня 2024 року включно, як аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати державного виконавця в межах виконавчого провадження № 75472613 врахувати 108029 (сто вісім тисяч двадцять дев`ять) грн. 79 коп., сплачених ОСОБА_1 у період із 25 серпня 2023 року до 23 червня 2024 року включно, як аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 19 листопада 2024 р.

Суддя: Р. М. Снітчук