Провадження № 2/554/1353/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2024 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Тімошенко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Рябченко В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Титаренко В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

18.11.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про визнання правочину недійсним.

В обґрунтування позову посилається на те, що 09.12.2005 між ОСОБА_1 та ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» було укладено договір про надання послуг теплопостачання №2105, згідно якого підприємство надає комунальні послуги в кв. АДРЕСА_1 .

Вказана квартира належить позивачу, його дружині ОСОБА_2 та сину ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності. У 2019 році ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до Октябрського районного суду м. Полтави із позовом до позивача щодо стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. Як на підставу задоволення своїх вимог, відповідач надав до суду Договір №2105 про надання послуг теплопостачання від 09.12.2005 року.

Саме за таких обставин, позивачеві стало відомо про наявність Договору №2105 від 09.12.2005 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».

Як зазначає позивач умови Договору не відповідають ст.203 Цивільного кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Постанові Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Водночас позивач вказує, що даний Договір №2105 від 09.12.2005р., останній не підписував і у графі «Споживач» підпис від імені ОСОБА_1 вчинено іншою особою, а не ним. Одночасно прохав призначити судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити судовим експертам Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертних ім. Засл. Проф. М.С.Бокаріуса та витребувати у відповідача оригінал вказаного Договору.

На вирішення експерта поставити таке питання: Чи належить підпис на оригіналі Договору №2105 про надання послуг теплопостачання від 09.12.2005, ОСОБА_1 , а саме на четвертій сторінці у графі «Споживач.

В додаткових пояснення позивач також зазначив, щодо строків давності, то згідно п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину. Закон України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), відповідно до якого Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12, набрав чинності 02.04.2020.А отже позивач звернувся до суду в строк, що визначений чинним законодавством.

У зв`язку з викладеними обґрунтуваннями прохав визнати недійсним Договір №2105 про надання послуг теплопостачання від 09.12.2005р, укладеного між ОСОБА_1 та ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та стягнути з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

18.11.2021 ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави відкрито провадження по справі та призначено судове засідання.

14.06.2022 ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави призначено у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про визнання правочину недійсним судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити судовому експерту Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертих ім. Засл. Проф. М.С.Бокаріуса (36004. м. Полтава, пров. Чураївни,1/1)

На вирішення експерта поставити наступне питання; Чи належить підпис на оригіналі Договору №2105 про надання послуг теплопостачання від 09.12.2005, ОСОБА_1 , а саме на четвертій сторінці у графі «Споживач.

У розпорядження експерта надати матеріали справи. Витрати на проведення судової товарознавчої експертизи попередньо покласти на позивача ОСОБА_1 . Провадження по справі зупинити до отримання висновку експерта.

14.06.2022 представником відповідача подано додаткові пояснення щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про визнання правочину недійсним. В обґрунтування яких представник позивача зазначив, що у 2018 році вже мало місце звернення ОСОБА_1 до Октябрського районного суду м. Полтави з зустрічним позовом до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про визнання договору недійсним, відшкодування завданих збитків та моральної шкоди. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2018 року по цивільній справі № 554/3299/18, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго" про визнання договору недійсним, відшкодування завданих збитків та моральної шкоди відмовлено в повному обсязі. А тому вже з травня 2018 року позивач ОСОБА_1 достовірно знав про існування Договору № 2105 від 09 грудня 2005 року про надання послуг теплопостачання, копію якого отримував разом з додатками до позовної заяви та щодо недійсності якого вже звертався до суду. Однак питання щодо поновлення пропущеного строку позивачем не ставиться, жодних обгрунтованих правих підстав в позові не наведено. У зв`язку з чим, відповідач прохав відмовити у позові внаслідок спливу позовної давності.

Крім того, додатки до позову не містили жодних доказів, понесених відповідачем витрат на правову допомогу, в тому числі, попереднього розрахунку суми судових витрат, що прямо передбачають норми статті 134 Цивільного процесуального кодексу України, що є підставою для відмови в їх задоволенні.

30.10.2023 складено висновок експерта №1716 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи по матеріалам цивільної справи №554/10970/21, в якому досліджено Договір №2105 про надання послуг теплопостачання від 09.12.2005 та зразки підпису та почерку ОСОБА_1 та встановлено, що підпис ОСОБА_1 у графі «Споживач_» на четвертій сторінці договору про надання послуг теплопостачання №2105 від 09.12.2005 - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

09.11.2023 ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про визнання правочину недійсним - відновлено та справу призначено до розгляду на 13 год.30 хв. 21.12.2023 року.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Слід звернути увагу, що у 2018 році вже мало місце звернення ОСОБА_1 до Октябрського районного суду м. Полтави з зустрічним позовом до ПОКВПТГ Полтаватеплоенерго про визнання договору недійсним, відшкодування завданих збитків та моральної шкоди.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2018 року по цивільній справі № 554/3299/18, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго заборгованість за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних у сумі 14048,71 грн. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго про визнання договору недійсним, відшкодування завданих збитків та моральної шкоди відмовлено в повному обсязі.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, грунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Подання позивачем нового позову про той же предмет і з тих же підстав, з яких прийнято рішення, що набрало законної сили, фактично свідчить про намагання добитися нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Частиною 1 статті 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Таким чином, кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Метою суду (правосуддя) є захист порушених прав, свобод та інтересів, належних безпосередньо особі, яка звертається за захистом.

Разом з тим, конституційне право на доступ до правосуддя не є безмежним.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду для захисту свого порушеного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Спеціальні строки позовні давності встановлені для окремих вимог, визначених законом, і ці строки порівняно із загальними, можуть бути або скороченими, або продовженими.

Слід звернути увагу, що на певні види відносин строк позовної давності не застосовується. Перелік вимог, на які позовна давність не поширюється, визначено статтею 268 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 28 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Цивільним кодексом встановлено винятки з цього правила щодо окремих вимог, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними ( частини 2, 3 статті 261 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 березня 2018 року у справі № 464/5089/15 (провадження № 61-1256св18) для вимоги про визнання правочину недійсним перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась, або могла довідатись про вчинення цього правочину.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Зміст статті 261 Цивільного кодексу, якою регулюється початок перебігу позовної давності, вказує на те, що правильність обчислення строку позовної давності пов`язується як із суб`єктивним критерієм, тобто коли про порушене право довідалася або могла довідатися особа (позивач), так і з об`єктивним можливістю особи (позивача) знати про ці обставини.

Презумція обізнаності особи про порушення її прав може бути спростована відповідними доказами.

Законодавство не містить винятків із загального правила щодо початку перебігу позовної давності.

В основу механізму частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України покладено принцип єдності суб`єкта, чиї права порушено, тобто носія права, а не іншої особи, у тому числі якій за законом надано повноваження із захисту цього права.

Тому в разі пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою початок перебігу позовної давності визначається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення строку, оскільки в 2018 році вже мало місце звернення до Октябрського районного суду м. Полтави з зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПОКВПТГ Полтаватеплоенерго про визнання договору недійсним, відшкодування завданих збитків та моральної шкоди.

07 травня 2018 року в провадження Октяброського районного суду м. Полтави надійшла позовна заява Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01.10.2016 по 01.02.2018 з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних в сумі 14048,71 грн.

30 травня 2018 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява, відповідно до якої останній прохав суд визнати недійсним Договір № 2105 від 09 грудня 2005 року про надання послуг теплопостачання; стягнути з ПОКВПТГ Полтаватеплоенерго на користь ОСОБА_1 завданих збитків по теплопостачанню у сумі 22991,00 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2018 року по цивільній справі № 554/3299/18, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго заборгованість за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних у сумі 14048,71 грн. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго про визнання договору недійсним, відшкодування завданих збитків та моральної шкоди відмовлено в повному обсязі.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 достовірно знав про існування Договору № 2105 від 09 грудня 2005 року про надання послуг теплопостачання, копію якого отримував разом з додатками до позовної заяви та щодо недійсності якого вже звертався до суду.

Разом з тим, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але, враховуючи право позивача згідно з приписом частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності саме на позивача покладено обов?язок доказування тієї обставини, що строк позовної давності пропущено з поважних причин. Це також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України, про обов?язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Закон не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Таким чином, вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає справу по суті заявлених вимог з врахуванням всіх обставин справи на підставі здійсненої оцінки поданих доказів.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України).

Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необгрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц).

Таким чином, відмовити у позові внаслідок спливу позовної давності суд може лише за умов: заявлення про це стороною у спорі; встановлення судом матеріально-правових підстав для задоволення позовної вимоги; відсутності поважних причин пропуску позовної давності, наведених позивачем.

Представник відповідача заявив клопотання про застосування строків позовної давності щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про визнання правочину недійсним.

Врахувавши клопотання представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, стали останньому відомі - 07.05.2018р (час звернення ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» із позовом щодо стягнення заборгованості згідно Договору № 2105 від 09 грудня 2005 року про надання послуг теплопостачання, копію якого ОСОБА_1 отримував разом з додатками до позовної заяви та щодо недійсності якого вже звертався до суду), тому строк позовної давності закінчується 07.05.2021р., при цьому позивач звернувся до суду лише 18.11.2021 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Разом із тим, відповідно до постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц (провадження № 61-16895св18), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

Одночасно матеріали справи містять висновок експерта №1716 від 30.10.2023 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи по матеріалам цивільної справи №554/10970/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про визнання правочину недійсним, яким встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Споживач_» на четвертій сторінці договору про надання послуг теплопостачання «2105 від 09.12.2005 виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Виходячи зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про визнання правочину недійсним, позивач прохав суд призначити судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити судовим експертам Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С.Бокаріуса, а також витребувати у відповідача оригінал Договору №2105 про надання послуг теплопостачання від 09.12.2005 р.

Згідно з нормами частин 5-6 статті 177 Цивільного процесуального кодексу України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких грунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). До заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача клопотання про його витребування.

Відповідно до змісту заявлених ОСОБА_1 позовних вимог предметом спору є визнання недійсним Договору № 2105 про надання послуг теплопостачання від 09 грудня 2005 року. Також до позовної заяви надає свій екземпляр цього ж Договору та вказує на необхідність витребування його оригіналу у Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго».

Також з цією метою в позовній заяві, та в подальшому в окремому клопотанні поданому до суду 14 червня 2022 року, позивач просив суд призначити у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити судовим експертам Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С.Бокаріуса (36004, м. Полтава, вул. Чураївни, 1/1).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14 червня 2022 року клопотання про призначення експертизи задоволено. Матеріали справи надані в розпорядження експерта. Провадження по справі зупинено.

Слід звернути увагу, що відповідно до змісту позовної заяви ОСОБА_1 зазначає про необхідність витребування у відповідача, оригінала Договору № 2105 про надання послуг теплопостачання від 09 грудня 2005 року, оскільки на переконання позивача, саме в договорі, який перебуває у Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» графі «Споживач» підроблено його особистий підпис.

При цьому, матеріали справи свідчать про відсутність клопотань позивача про витребування у підприємства (відповідача) оригінала Договору № 2105 про надання послуг теплопостачання від 09 грудня 2005 року.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_1 ставить під сумнів підпис в графі «Споживач» в оригіналі Договору № 2105, який перебуває у відповідача, проведення будь-яких експертиз без його витребування та долучення до матеріалів справи свідчитиме про ігнорування позивачем своїх обов`язків щодо надання доказів суду та необгрунтованість висновків отриманих в їх результаті.

Відповідно до пункту 1.1. Розділу Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 № 1950/5) об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань.

Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

При цьому, в порушення вказаних вимог для проведення експертизи ОСОБА_1 було надано саме примірник Договору № 2105 про надання послуг теплопостачання від 09 грудня 2005 року, що знаходився у позивача, а не оригінал, який знаходився у ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»

Відповідно до частини 6 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Таким чином, невиконання стороною позивача обов`язків щодо подання до суду доказів та клопотань щодо їх витребування, як передбачено статтею 43 Цивільного процесуального кодексу України, призвело до того, що висновки судової почеркознавчої експертизи в основу дослідження якої покладено наданий позивачем примірник, а не оригінал Договору № 2105 про надання послуг теплопостачання від 09 грудня 2005 року відповідача, не можуть бути взяті судом до уваги при ухваленні рішення, оскільки їх результати були отримані з порушенням наведених вище вимог.

Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з нормами 110 Цивільного процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване у судовому рішенні.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, що передбачено статтею 79 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до змісту статті 78 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стаття 59 Конституції України закріпила право кожної людини на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 2ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 (справа № 379/1418/18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Судові витрати підлягають відшкодуванні й ті які поніс учасник справи та ті які очікує понести (п.8 ч.3 ст.178 ЦПК України), дана позиція підтверджена та викладена в постанові Верховного Суду від 21.01.2021р. в справі №280/2635/20 «25.Судова колегія зазначає, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.».

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду №648/1102/19 від 12.02.2020 «Колегія суддів не погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2статті 137 ЦПК України).».

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, а також значення справи для сторони.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Слід звернути увагу суду, що відповідно до частини 1 статті 134 Цивільного процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторіна процесу подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла, і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Тому неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат згідно частини 2 цієї статті передбачає відмову у їх відшкодуванні, за винятком сплаченого судового збору.

Матеріали справи не містять жодного попереднього (орієнтовного) розрахуноку суми судових витрат, що фактично позбавиляє суд визнаначення співмірності витрат на оплату послуг адвоката.

Виходячи з викладеного додатки до позову не містили жодних доказів, понесених відповідачем витрат на правову допомогу, в тому числі, попереднього розрахунку суми судових витрат, що прямо передбачають норми статті 134 Цивільного процесуального кодексу України, в їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу непідтверджені належними та допустимими доказами, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 4, 12-13, 76-81, 141, 257, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про визнання правочину недійсним - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Копію повного судового рішення направити учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні протягом 2 (двох) днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго», місце знаходження 36008, м. Полтава, вул. Польська, 2а, .

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення виготовлено 13 грудня 2024року.

Суддя Н.В.Тімошенко