Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2024 року місто Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Верещінської І.В., за участю секретаря судового засідання Прищепи С.С., представника позивача адвоката Левадного О.О., представника третьої особи Бабія О.В. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з батьком,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (надалі за текстом - позивач) у вересні 2023 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (надалі за текстом - відповідач), третя особа - Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з батьком.

В обґрунтування позову зазначив, що 09 серпня 2003 року між позивачем та відповідачем, було зареєстровано шлюб, спір про розірвання якого перебував на розгляді Шевченківського районного суду м. Києва на момент звернення позивача з даним позовом до суду.

Від шлюбу з ОСОБА_3 мають спільних дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які разом із батьком зареєстровані та проживають в будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач же проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач стверджує, що не проживає разом з відповідачкою з лютого 2023 року, діти знаходяться на його утриманні та вихованні, що позитивно впливає на їх розвиток.

Зважаючи на вищевикладене просить суд визначити місце проживання дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва суду від 22.09.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк позивачеві на усунення недоліків.

В уточненій позовній заяві, поданій 02.10.2023 року позивач посилається на те, що будинок, де проживають діти, належить йому, він має фінансову можливість утримувати дітей. 25.09.2023 року направляв письмове звернення своїй дружині з проханням визначити місце проживання дітей з ним, проте у відповіді на звернення ОСОБА_3 не погоджується з тим, що після розірвання шлюбу діти проживатимуть з батьком.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва суду від 09.10.2023 року відкрито провадження у справі.

17.01.2024 року позивач направив до суду висновок Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 109-7541 від 12.12.2023 року.

У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених в позовній заяві. Додав, що матір дітей має постійну зайнятість на роботі, орендує житло, не має можливості забрати дітей, натомість раз чи два на тиждень приходить до дітей за місцем їх проживання, готує їм їсти. Зазначає, що цей позов має на меті фактично легалізувати з позивачем проживання дітей, і власне бездіяльність відповідачки свідчить фактично про заперечення її проти позову, бо жодних активних дій вона не вчиняє.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду повідомлялась належним чином. Відзиву на позов не подавала.

Представник Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації Бабій О.В. у судовому засіданні проти позову заперечував, вважав, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки з усіх наявних матеріалів справи проглядається, що відсутній спір про місце проживання дітей.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, заслухавши думку дитини ОСОБА_4 , оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що сторони - ОСОБА_2 (Позивач) та ОСОБА_3 (Відповідач) є батьками двох дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження актовий запис № НОМЕР_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження актовий запис № НОМЕР_3. (а.с.9-10)

Діти зареєстровані за адресою свого проживання - АДРЕСА_3 - фактично з ОСОБА_6 з 27.01.2009 року, ОСОБА_7 з 29.12.2016 року, що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади (а.с. 11-12).

Сторони перебували у шлюбі з 09 серпня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серія НОМЕР_2 , виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що зроблено відповідний актовий запис № 1542. (а.с.4)

20.09.2023 року рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у справі №761/28270/23 шлюб між сторонами було розірвано, рішення суду набрало законної сили 21.10.2023р. (а.с. 87-89).

31 серпня 2023 року судовим наказом Шевченківського районного суду м. Києва було стягнуто з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 30.08.2023 року. Згідно пояснень позивача, наданих під час судового розгляду, відповідач добровільно сплачує аліменти на дітей.

Позивач посилається на те, що відповідач переїхала проживати за іншою адресою, а саме, АДРЕСА_4 , на підтвердження чого додає до позовної заяви витяг з реєстру територіальної громади від 11.09.2023 року (день подання позову до суду), сформований на підставі заяви відповідача ОСОБА_3 , підписаної її КЕП (а.с. 13).

Таким чином, зазначає, що на сьогоднішній день фактично саме позивач займається утриманням та вихованням дітей, у зв`язку із чим він звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дітей.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, житлового будинку в АДРЕСА_3 загальною площею 229,5 кв.м. належить ОСОБА_2 (а.с. 36).

Згідно договору оренди житлового приміщення від 25.02.2023 року, укладеним в простій письмовій формі між ОСОБА_2 як орендодавцем (в договорі зазначений як єдиний власник) та ОСОБА_8 як орендарем, остання орендує 1 (одну) житлову кімнату у вищевказаному будинку строком з 25.02.2023 року по 25.05.2023 року вартістю 6000 грн. на місяць (а.с.37-38). Позивач додає до договору копії платіжних інструкцій від АБ Приватбанк про перерахування коштів (де не зазначається призначення платежу) на рахунок отримувача ОСОБА_2 (від 25.02.2023 в сумі 12000 грн. та від 24.04.2023 в сумі 6800грн.) та на отримувача ОСОБА_9 (від 26.03.2023 на суму 6000 грн., 26.05.2023 на суму 3000 грн., 16.-06.2023 на суму 3000 грн., 01.07.2023 р. на суму 3000 грн, 20.07.2023 на суму 6250 грн. та 19.08.2023 року на суму 6250 грн.) (а.с. 38-46)

Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №038112 від 12.09.2011 року. ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1 га по АДРЕСА_3 . (а.с. 63)

Згідно договору оренди земельної ділянки від 01.07.2023 року, укладеним в простій письмовій формі між ОСОБА_2 як орендодавцем та ОСОБА_10 як орендарем, останній орендує у позивача земельну ділянку площею 0,01 га (1 сотка) за адресою АДРЕСА_3 , склад угідь «проїзд, парковка» строком на 11 місяців. Щомісячна орендна плата встановлена договором в розмірі 14000 грн. (а.с. 47-62)

Згідно довідок КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Шевченківського району м. Києва від 28.09.2023 року, діти ОСОБА_11 та ОСОБА_5 здорові.

Згідно характеристики, наданої Школою І-ІІІ ступенів №1 Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 02.10.2023 року, ОСОБА_12 старанна, працелюбна, уважна учениця, має навчальні досягнення середнього та достатнього рівня, навчається в неповну міру своїх можливостей. Батьки приділяють достатню увагу вихованню дочки. Згідно характеристики з цієї ж школи на ОСОБА_5 , остання має достатній рівень навчальних досягнень з усіх предметів, охайна, забезпечена всім необхідним шкільним приладдям та речами, батьки приділяють належну увагу вихованню доньки. (а.с.81-82)

Позивач зазначає, що 25.09.2023 року від письмово звернувся до відповідача зі зверненням, в якому пропонував визначити місце проживання дітей з ним (а.с. 90), та надав копію відповіді відповідача від 29.09.2023 року, з якої вбачається, що остання не погоджується з цим, бо вважає, що дівчата повинні проживати з матір`ю за місцем її проживання. (а.с. 91).

Хоча відповідач в судові засідання жодного разу не з`явилась, в матеріалах справи містяться її заяви, подані через канцелярію суду 30.10.2023 року та 22.01.2024 року, в яких вона повідомляє про неможливість з`явитись в засідання (а.с.98, 137), її розписки про день та час розгляду справи на 23.11.2023 (а.с. 108) та 12.03.2024 року (а.с. 151). Також в заяві від 01.05.2024 року повідомила, що за місцем реєстрації не проживає, забрати дітей наразі не має можливості, оскільки не має належних умов, на засідання прийти не зможе.

Зі змісту висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей від 12.12.2023 року №109-7541 вбачається, що відповідач засобом телефонного дзвінку неодноразово запрошувалась до Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації з метою надання пояснень або заперечень щодо предмету позовних вимог. Проте остання у відповідь повідомила, що категорично відмовляється прийти до Служби за браком часу. Також 16.11.2023 року відповідачу направлено рекомендованого листа через відділення Укрпошти, з проханням надати пояснення або заперечення щодо предмету позовних вимог та запрошення на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській РДА.

Тому представниками Служби у справах дітей Шевченківської РДА було обстежено умови проживання дітей лише в будинку по АДРЕСА_3 та згідно акту обстеження зроблено висновок, що умови проживання зможуть задовольнити базові потреби малолітньої дитини ОСОБА_5 та неповнолітньої ОСОБА_13 . В будинку для дітей створені належні умови для навчання та проживання, задоволені всі потреби, в будинку прибрано та охайно. Батько надав документи, які обґрунтовують можливість утримувати дітей, зокрема, відомості про доходи, документи про право власності на майно та земельну ділянку.

Зазначено, що діти є здобувачами освіти школи І-ІІІ ступенів № 1 Шевченківського району міста Києва. Характеризуються позитивно. Зовнішній вигляд охайний. Батьки приділяють увагу навчанню та вихованню доньок. При спілкуванні з працівниками Служби ОСОБА_14 поводилася спокійно, вільно підтримувала діалог, розповідала про побут, дозвілля та навчання. На питання, які стосувались відносин в родині відповідала стримано та коротко. Повідомила про бажання мешкати з батьком. При спілкуванні з ОСОБА_7 неможливо було визначити думку дитини щодо позовних вимог батька, оскільки дитина не володіє сімейною ситуацією. Повідомила, що любить усіх членів родини. При проханні намалювати родину, в першу чергу намалювала матір.

Підсумовуючи викладене Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне проживання дітей з батьком однією родиною, що забезпечить найкращі інтереси дітей.

Позивачем також був наданий звіт психолога Назарова О.А. щодо результатів психологічного опитування дитини ОСОБА_5 , з якого вбачається, що дитина не знає, живе з ними мати чи не живе, оскільки мама приходить неочікувано. Зі слів батька, мати приходить періодично, пере одяг, купує продукти, готує їжу, допомагає по господарству. Згідно висновків за результатами опитування, не виявлено негативних ознак у спілкуванні малолітньої дитини ОСОБА_7 з батьком ОСОБА_2 .

Опитана в судовому засіданні в присутності психолога Шевченківського районного в м. Києві центру соціальних служб та психолога Назарова О.А. , неповнолітня ОСОБА_12 повідомила, що бажає залишатись жити з батьком, за місцем проживання матері після розлучення батьків не була, повідомила, що мати приходить додому здебільшого на вихідних, прибирає та готує їжу.

Згідно наданих позивачем в судових засіданнях пояснень, він офіційно не працевлаштований, не здійснює діяльність як фізична особа-підприємець, хоча вказує що займається ремонтом автомобілів. На підтвердження джерел заробітку надає вищезазначені договір оренди кімнати в будинку, власником частини якого він є, та договір оренди 0,01 га земельної ділянки біля будинку, які вчинено в простій письмовій формі. Також надає копії скрінів з телефону, де міститься ніби-то інформація про отримання ним переказу від служби таксі від 21.08, 28.08, 04.09, 11.09, 18.09 та 25.09.2023 року. Належних доказів заробітку позивачем надано не було, а вищевказані докази суд оцінює критично, оскільки договори укладені не у відповідності до вимог законодавства та укладені на короткостроковий період. Крім того, стосовно укладених договорів суд зазначає, що порядок користування будинком та земельною ділянкою співвласниками не встановлений, що також викликає сумнів в дійсності цих договорів.

Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України (надалі - «СК України») визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Частиною 1 статті 9 СК України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частинами 4-6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Відповідно до 29 ЦК України - фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Так, дитина сторін ОСОБА_12 досягла 15 років і має право вільно обирати собі місце проживання.

Малолітній ОСОБА_5 7 років на момент розгляду справи.

Відповідно до ст. 160 СК України - місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Частиною 1 ст. 161 СК України ж визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Тільки у випадку наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини, такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч. 1 ст. 161 СК України).

Натомість, зі змісту пояснень позивача, зазначених ним у позовній заяві та в судових засіданнях, вбачається, що між ним та відповідачем ОСОБА_3 відсутній будь-який спір щодо місця проживання їх доньок, оскільки вони, як батьки, погоджуються на проживання дітей з батьком.

Тобто сторони, як це і передбачено ч.1 ст.160 СК України, визначили місце проживання дітей з батьком за взаємною згодою.

Не вбачається спору щодо місця проживання дітей сторін і зі змісту заяв, наданих відповідачем до суду, в яких вона не зазначала про те, що бажає, щоб діти наразі проживали з нею, не ставить це питання перед органами опіки та піклування чи судом.

Відтак, за відсутності між сторонами відповідного спору суд позбавлений можливості вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи.

Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) - зокрема, в суді.

Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Фактично у даному випадку спір щодо місця проживання дітей ініційований батьком, з яким діти як до так і після розірвання шлюбу батьками і так фактично проживають, і від яких мати дітей не вимагає зміни їх місця проживання, не чинить перешкод їхньому проживанню. Діти зареєстровані і проживають у будинку по АДРЕСА_3 з народження, місця проживання не змінювали.

Після звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дітей відповідач у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дітей разом з собою не зверталась, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із нею, як матір`ю, суду не надала.

За встановлених обставин у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, які, з його слів, фактично проживають разом з ним, між батьками дітей виник спір саме щодо їх місця проживання, оскільки мати дітей не вимагає від батька змінити їх місце проживання, не порушує в судовому порядку питання щодо відібрання дітей у позивача, не зверталась до суду з позовом про визначення місця проживання дітей разом з собою, при вирішенні органом опіки та піклування питання про визначення місця проживання дітей відповідач взагалі не була присутня і не заперечувала, що вони фактично проживають з батьком та не заперечила щодо подальшого такого проживання дітей з батьком.

В той же час, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дітей має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання.

При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.

Вказані обставини підлягають перевірці судом.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дітей заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дітей. Наявність спору про місце проживання дітей не вбачається і з наданого висновку органу опіки та піклування, крім того представники Служби у справах дітей, які безпосередньо проводили обстеження умов проживання дітей та спілкувалися з дітьми, також неодноразово в судових засіданнях наголошували на відсутності спору між батьками.

Зі змісту висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 109-7541 від 12.12.2023 року випливає, що матір не опитувалась, обстеження її житлових умов не проводилось, фактично вона не заперечила щодо проживання дітей з батьком, що свідчить про відсутність між батьками спору, і відповідно, - відсутність взагалі підстав для надання такого висновку в порядку статті 161 СК України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з відсутністю між сторонами спору щодо місця проживання дітей.

Стосовно питання судових витрат Суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, а саме, так як у задоволенні позовних вимог було відмовлено, то судові витрати Позивачу не відшкодовуються.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 18, 19, 51, 56, 104, 110, 112, 115, 160, 161 СК України та керуючись ст.ст. 89, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, Суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з батьком - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.В. Верещінська