ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1114/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Цимбал І.К.

при секретарі - Козін В.Є.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справув порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про визнання права спільної сумісної власності, поділ майна, усунення перешкод в користуванні -

ВСТАНОВИВ:

Суть справи.

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, про визнання права спільної сумісної власності, поділ майна, усунення перешкод в користуванні майном, посилаючись на те, що під час зареєстрованого шлюбу з позивачем, було добудовано другий поверх будинку, який належав відповідачу на праві власності до реєстрації шлюбу, а також проведено ремонтні роботи. Внаслідок зазначених дій, вартість і площа будинку збільшились і враховуючи те, що такі зміни мали місце у зв`язку з активною участю позивача її матеріального та фізичного внеску, будинок підлягає визнанню спільним сумісним майном і його поділ має бути в рівних частинах. Крім того, враховуючи те, що відповідач заперечує проти проживання позивача в будинку, остання просить суд зобов`язати відповідача не чинити перешкоди у проживанні та вселити останню. Також під час шлюбу позивачем було придбано автомобіль, який позивач просить виділити в порядку поділу майна відповідачу з якого стягнути на її користь грошову компенсацію в розмірі половини його вартості.

Рух справи.

20.09.2023 визначено головуючого суддю.

25.09.2023 надано строк для усунення недоліків.

29.09.2023 надійшли заяви про усунення недоліків та уточнення позовних вимог.

04.10.2023 відкрито загальне позовне провадження, підготовчий розгляд справи призначено на 24.10.2023 о 13.45 год.

24.10.2023 підготовче судове засідання призначено на 14.11.2023 на 13.30.

14.11.2023 надійшов відзив /а.с. 157-162/.

14.11.2023 розгляд справи не відбувся, перебування судді у відпустці.

07.12.2023 розгляд справи не відбувся, перебування судді на навчаннях.

18.12.2023 в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва для витребування доказів на 29.01.2024.

29.01.2024 підготовче провадження закрито, призначено судовий розгляд на 21.03.2024.

21.03.2024 в судовому засіданні оголошена перерва до 29.04.2024 для виклику відповідача, у зв`язку з визнанням судом його явки обов`язковою.

29.04.2024 оголошена перерва до 20.06.2024 для виклику відповідача, у зв`язку з визнанням судом його явки обов`язковою.

20.06.2024 розгляд справи відкладено на 21.06.2024, у зв`язку з відсутністю електроенергії.

21.06.2024 ухвалено рішення.

Доводи учасників справи.

Позивач та представник останньої позовні вимоги підтримали та пояснили, що сторони проживали у зареєстрованому шлюбі майже 15 років, на початку подружнього життя разом облаштовували будинок, добудовували другий поверх, купували меблі, тощо. Позивач та мати останньої особисто приймали участь в оздоблювальних роботах будинку. В результаті поліпшення будинку, який належить позивачу на праві особистої приватної власності, його вартість значно збільшилась, а тому такий будинок є спільною сумісною власністю сторін. Крім того, незважаючи на те, що позивач офіційно не працювала, остання мала неофіційний дохід від діяльності як майстер манікюру. Крім того, відповідач придбав автомобіль, яким користувалась позивач, проте наразі автомобіль залишився у відповідача, а тому позивач просить залишити останній у його власності та стягнути з нього грошову компенсацію в розмірі половини вартості автомобіля.

Відповідач та представник останнього, позовні вимоги не визнали та пояснили, що будинок належить відповідачу на праві особистої приватної власності, оскільки його було набуто до шлюбу. До реєстрації шлюбу з позивачем позивач почав проводити ремонтні роботи у будинку, оскільки останній перебував у аварійному стані. В подальшому також проводились роботи по облаштуванню другого поверху. Всі витрати ніс особисто позивач за кошти, які належали останньому до реєстрації шлюбу, зокрема від продажу майна належного на праві особистої приватної власності. Відповідач не працювала, доходу не отримувала у ремонтних роботах та оздобленні будинку, матеріальної участі не приймала.

Крім того, представник відповідача зазначив, що окрім зазначеного, позивач не надала доказів того, що після проведення ремонтних робіт у будинку його вартість збільшилась настільки, щоб позивач мала права на поділ такого майна в рівних частинах.

Щодо автомобіля, відповідач та представник останнього зазначили, що останній був придбаний відповідачем за його кошти отримані від продажу автомобіля належного останньому на праві особистої приватної власності, а тому такий автомобіль поділу не підлягає.

Встановлені судом обставини.

24.04.2009 сторони зареєстрували шлюб /Т.І а.с. 11/.

23.03.2011 у сторін народився син /Т.І а.с. 12/.

18.05.2023 шлюбу сторін розірвано на підставі судового рішення /Т.І а.с. 13/.

Відповідач на підставі договору дарування від 28.11.1987, є власником будинку АДРЕСА_1 /Т.І. а.с. 18/, в якому з 19.12.1972 зареєстрований відповідач, з 16.10.2010 позивач, з 31.03.2021 син сторін /Т.І. а.с. 14/. З 27.06.2023 позивач знята з реєстрації за вказаною адресою /Т.І а.с. 14, 15/.

11.08.2006 на підставі договору купівлі -продажу відповідач відчужив належну йому земельну ділянку за 105450 грн. /Т.І а.с. 198, 199/.

19.05.2009 на підставі договору купівлі - продажу відповідач відчужив належні йому нежитлові приміщення за 764550 грн. /Т.І. а.с. 171 - 173/.

22.12.2012 позивач в порядку спадкування набула права власності на домоволодіння у АДРЕСА_2 /І . а.с. 177/.

30.11.2021 на підставі договору купівлі- продажу за відповідачем було зареєстровано автомобіль «Nissan Leaf», 2016 року випуску, НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_1 /Т.І. а.с. 16, 17/.

Згідно декларації про доходи відповідача вбачається, що за період ІІ кварталі 2009 по ІІ квартал 2023 останній отримав дохід: у 2009 році 764550 грн.; у 2012 році 611 грн. 04 коп. відсотки з банківської установи; у 2016 році 72474, 09 грн. страхову виплату, інші доходи відсутні /Т.І а.с. 168 -170/.

Згідно декларації про доходи позивача вбачається, що за період ІІ кварталі 2009 по ІІ квартал 2023 остання отримала дохід:у 2011 році суму страхової виплати 2238 грн. 05 коп.;

у 2011 році 3167 грн. 65 коп., державну соціальну допомогу; у 2012 році 3807, 78 грн. державну соціальну допомогу; у 2012 році 855504 грн. 68 коп. в порядку спадкування (домоволодіння); у 2012 році 918 грн. державну соціальну допомогу; у 2012 році 3610 грн. 46 коп. роялті; у 2012 році 2456 грн. 83 коп. надання майна в лізинг; у 2013 році 3226 грн. 60 коп. державну соціальну допомогу; у 2013 році 2456 грн. 83 коп. роялті; у 2014 році 1426 грн. 13 коп. державну соціальну допомогу; у 2014 році 4094 грн. 72 коп.; у 2015 році 14084 грн. 51 коп. надання майна у лізинг та заробітна плата; у 2016 році 10851 грн. 89 коп. заробітна плата та 8198 грн. 76 коп. надання майна у лізинг; у 2017 році 12422 грн. надання майна у лізинг; у 2018 році 12422 грн. надання майна у лізинг; у 2019 році 12422 грн. 36 коп. надання майна у лізинг; у 2021 році 12422 грн., 36 коп. надання майна у лізинг; у 2022 році 50494 грн. 22 коп. заробітна плата та 12422 грн.36 коп. надання земельної ділянки у лізинг; у 2023 році 29800 грн. заробітна плата /Т.Іа.с.219 - 226/.

Згідно квитанцій, товарний чеків та накладних в період з 2008 по 2009 рік були придбані будівельні матеріали та техніка, замовлені роботи також і у 2011 році були замовлені будівельні матеріали /Т.І а.с. 20-83/.

Згідно звіту про оцінку житлового будинку «А», прибудова «А1» (2011) загальною площею 361, 5 кв.м. житловою площею 141,3 кв. м., сарай «Б», вбиральня «В», погріб «Г», паркан № 1, ворота № 2, хвіртка № 3, за адресою: АДРЕСА_1 вартість становить 7499300 грн. /Т.І а.с. 91-105/.

Згідно плану домоволодіння вбачається, що в останньому добудований другий поверх /Т.І. а.с. 96/, що не заперечувалось сторонами.

Згідно звіту про оцінку транспортного засобу «Nissan Leaf», 2016 року випуску, НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_1 вартість становить 349800 грн./Т.І. а.с. 107/.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні рішення і положення закону, яким керувався.

Згідно ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги.

Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є виплати (страхові виплати та виплати викупних сум), одержані за договорами страхування життя та здоров`я.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зі змісту ст. 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: істотність збільшення вартості майна; таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 22.09.2020 у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20) зробила висновок, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Тобто суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08.11.2017 (провадження № 6-1447цс17) та підтриманий Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 21.10.2020 у справі № 343/763/18, провадження № 61-15390св19.

Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна. У такому випадку, якщо мало місце наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак такі затрати не є істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.

В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу.

Із системного аналізу норм статей 57, 60, 63, 66-68,70 СК України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними.

Ці вимоги застосовуються і у разі, якщо особиста приватна власність одного з подружжя зазнала перетворень і збільшилась у вартості, однак таке збільшення не було істотним, то інший з подружжя, не власник, має право на частину збільшення вартості такого майна, якщо воно пов`язане з вкладенням у об`єкт особистої приватної власності спільних коштів подружжя за час шлюбу.

Аналіз положень ст.ст. 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що ст. 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як ст.62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування правил, передбачених ст. 62 СК України, збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Разом із цим за змістом вказаної постанови істотність збільшення вартості майна одного із подружжя передбачає, що доля первинної власності стає незначною, співмірно малою за остаточною ціною. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інші чинники не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат у майно, тобто вирішальне значення мають шляхи та способи збільшення такої вартості, яка має бути доведена тим з подружжя, хто претендує на таке майно.

Застосування вказаних норм не виключає можливості визнання права спільної сумісної власності на об`єкт права особистої приватної власності одного з подружжя з подальшим визначенням часток при поділі такої власності лише з урахуванням особистих і спільних майнових та трудових затрат кожного з подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач при обґрунтуванні вимог щодо визнання будинку АДРЕСА_1 спільною сумісною власність, повинна була посилатися на ст. 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя і мала довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені її окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.

Разом з тим, позивач не надала доказів того, яка вартість будинку була до того, як було добудовано другий поверх, що унеможливлює зробити порівняльний аналіз вартості майна, а саме збільшення його вартості, внаслідок добудови; доказів вкладу її особистих коштіву будівництво, зважаючи на її розмір доходу у відповідний період та відсутність даних про інші джерела прибутку та/або заощадження, а такождоказів власної трудової діяльності при відповідній добудові, що вцілому давало б право вимагати визнання права власності на спірний об`єкт нерухомості в рівних частинах.

Покази допитаних у судовому засіданні свідків вказані обставини не висвітлюють, тому надавати детальний аналіз їх показам, суд вважає недоцільним.

Крім того, позивач не надала доказів того, що для добудови другого поверху будинку не було потрібно відповідних дозволів від державних органів і така добудова не є самочинним будівництвом.

Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 04.12.2013 № 6-130цс13, від 30.09.2015 у справі № 6-286цс15).

У пункті 45 постанови від 23.06.2020 у справі 680/214/16-ц Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.09.2021 у справі № 359/5719/17 зазначила, що особа не набуває права власності на об`єкт самочинного будівництва (п.148).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; абовідведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту (будівельного паспорта); або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (ч.2 ст. 376 ЦКУкраїни).

Верховний Суд у Постанові від 17.05.2023 у справі № 454/403/19 дійшов висновку проте, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), розробленої та затвердженої вустановленому порядку проектної документації (будівельного паспорта), оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано правовласності.

Не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання будинку АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю та його поділ в рівних частинах, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Що стосується поділу автомобіля слід зазначити наступне.

Зі змісту Договору купівлі-продажу 8048/2021/2950721 транспортного засобу від 30.11.2021 /Т.І а.с. 16/ вбачається, що ОСОБА_3 придбав автомобіль марки Nissan модель Leaf за 108 000 грн.

Станом на 30.11.2021 сума в розмірі 108000 грн була еквівалентною 3974,40 Доларів США, що підтверджується інформацією з офіційного сайту НБУ за посиланням https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?date=30.11.202 l&period=dail y заданими якого станом на 30.11.2021 сума в розмірі 1 долар США дорівнює 27,1739.

Така вартість автомобіля пояснюється його численними ушкодженнями.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження тієї обставини, що у позивача були кошти на придбання зазначеного автомобіля, а враховуючи доходи відповідача, суд вважає, доведеними доводи останнього про те, що автомобіль був придбаний за кошти останнього. Крім того, таку обставину особисто підтвердила і позивач в судовому засіданні під час надання пояснень.

Таким чином з урахуванням вимог п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, вказаний автомобіль поділу не підлягає.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позову судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 1-13, 17, 18, 76-82, 89, 133, 141, 242, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 350-5, 350-6, 350-8, 354 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 61, 62 СК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про визнання права спільної сумісної власності, поділ майна, усунення перешкод в користуванні відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Головуючий: