ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7489/24 Справа № 2-3702/11 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Меюс Ірини Миколаївни на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2024 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державних виконавців Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з майна та заборони на його відчуження, скасування запису про обтяження, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та гарантія,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, на дії державних виконавців Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Овсюк О.А. щодо не зняття арешту з майна та заборони на його відчуження, скасування запису про обтяження.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2024 року скаргу ОСОБА_1 на дії державних виконавців Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Овсюк О.А. щодо не зняття арешту з майна та заборони на його відчуження, скасування запису про обтяження - залишено без розгляду та повернуто заявнику (а.с. 12).

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника подала безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду 17 червня 2024 року апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, поновити строк для подання скарги та направити справу для подальшого розгляду по суті до суду першої інстанції (а.с. 16-21).

Інші учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались та відзивів на апеляційну скаргу не подавали, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявник, звертаючись до суду у травні 2024 року зі скаргою на дії державного виконавця, вчинені у 2013 та 2015 роках, пропустила процесуальний строк на подання цієї скарги до суду, встановлений ст. 449 ЦПК України, та не клопотала про його поновлення, а, в силу ст. 126 ЦПК України, така скарга підлягає залишенню без розгляду та поверненню заявникові.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду, зважаючи на наступне.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 06 березня 2024 року ОСОБА_1 від приватного нотаріуса стало відомо про існування записів про обтяження №4149904 від 30 грудня 2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесених до реєстру на підставі постанови про арешт майна боржника №40952409 від 28 листопада 2013 року Амур-Нижньодніпровського ВДВС та №10449099 від 17 липня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесених до реєстру на підставі постанови про арешт майна боржника №48057993 від 14 липня 2015 року Соборним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у відношенні ОСОБА_1 , в інтересах ПАТ «УніКредитБанк» (правонаступники ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»).

Відповідно до положень статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Колегія суддів відзначає, що ч.2 ст. 126 ЦПК України треба розглядати у сукупності з нормами статті 127 цього Кодексу, якою встановлено процедуру поновлення пропущеного строку. Тобто законодавець у ч.2 ст. 126 ЦПК України під формулою «крім випадків, передбачених цим Кодексом» насамперед мав на увазі застосування норм ст. 127 ЦПК України щодо поновлення строку за наявності поважних причин. Крім того, формулу «крім випадків, передбачених цим Кодексом» потрібно розуміти так, що процесуальний закон може передбачати випадки, коли законодавець у певній нормі надав імперативну вказівку про те, що суд не має права залишати без розгляду заяву, подану з пропуском строку на її подачу.

За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу. Отже, перевірка судом дотримання процесуальних строків при поданні процесуальних звернень учасниками процесу відбувається ex officio.

Такі зауваження наведені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року у цивільній справі № 756/11081/20.

Стаття 449 ЦПК України розміщена в Розділі VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень», якою встановлено строки звернення зі скаргою до суду.

Тобто, з цього слідує, що стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження» є загальною нормою по відношенню до статті 449 ЦПК України, а тому саме норми цього Кодексу є спеціальними і підлягають до застосування.

Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі № 380/10649/21 (адміністративне провадження № К/990/3178/22).

У справі, що розглядається, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про застосування наслідків пропуску ОСОБА_1 процесуальних строків на звернення до суду зі скаргою на дії ВДВС, застосувавши ст.126, 449 ЦПК України та ст. 74 ЗУ Про виконавче провадження як спеціальні норми процесуального законодавства, які регулюють право особи на подання скарги чи втрату такого права.

Разом з цим, суд першої інстанції вірно зазначив, що ОСОБА_1 разом з вимогами скарги не клопотала про поновлення такого процесуального строку, як це передбачає ст. 127 ЦПК України, а тому вона остаточно втратила право на звернення з цією скаргою до суду вже після закінчення встановлених нормами ЦПК та ЗУ Про виконавче провадження строків, з чим повністю погоджується колегія суддів.

Доводи апелянта про те, що при призначенні судом першої інстанції скарги до розгляду питання щодо пропущення строків не підіймалось, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки сам по собі пропуск процесуального строку є підставою для відмови у задоволенні вимог, а в даному випадку суд першої інстанції правомірно застосував ст. 126 ЦПК України, яка прямо передбачає залишення скарги без розгляду з поверненням її скаржникові.

Разом з цим колегія суддів наголошує, що апеляційний суд позбавлений можливості розглядати подане апелянтом до апеляційної скарги клопотання про поновлення строку в обхід суду першої інстанції, оскільки саме для суду першої інстанції має істотне значення розгляд такого клопотання та в разі поновлення пропущеного процесуального строку заявникові суд продовжує розгляд скарги по суті заявлених вимог.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до обґрунтування вимог скарги по суті, що судом першої інстанції не розглядалось, та правова оцінка доводам скарги не надавалась.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи, що призвело до постановлення помилкової ухвали, не знайшли своє підтвердження, а у суду першої інстанції було достатньо правових підстав для залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду та повернення скарги скаржникові, з чим повністю погоджується і колегія суддів, а тому, на підставі ст. 375 ЦПК України, ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 382-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Меюс Ірини Миколаївни залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна