У Х В А Л А

12 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 755/1310/23

провадження № 61-14412ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 вересня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у

м. Києві, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з держави Україна в особі Державної казначейської служби України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Вказував, що він є особою з інвалідністю 1 групи, категорії А, хворий, з ураженням опорно-рухового апарату внаслідок загального захворювання відповідно до довідки до акта огляду Медико-соціальної експертної комісії

від 08липня 2011 року за № 134952.

05 серпня 2019 року він звернувся із заявою до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтями 139, 140, 141, 142, 366, 396 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Через бездіяльність уповноваженої особи слідчого відділу Головного управління Національної поліції Дніпровського району м. Києва, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР), він звернувся із скаргою до Дніпровського районного суду м. Києва на бездіяльність слідчого.

16 серпня 2019 року слідчим суддею Дніпровського районного суду м. Києва постановлена ухвала (справа № 755/12471/19), якою зобов`язано уповноважену особу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві вчинити дію, передбачену статтею 214 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), а саме після подання заяви/повідомлення про вчинення кримінального правопорушення внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР за його заявою.

Слідчим було вибірково внесено відомості до ЄРДР.

Зазначав, що в межах кримінального провадження від 09 вересня 2019 року

№ 0007553 задоволено його клопотання про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні.

13 липня 2020 року слідчий Головного управління Національної поліції Дніпровського району м. Києва Петренко Ю. Ю. отримала його клопотання щодо ініціювання проведення судово-медичної експертизи про порушення професійних обов`язків медичними працівниками Київської міської клінічної лікарні № 3 (далі - КМКЛ № 3), яке не було розглянуто слідчим у строки, визначені КПК України.

Слідча ОСОБА_4 не виконала письмові вказівки процесуального керівника щодо проведення судово-медичної експертизи відносно працівників КМКЛ № 3 та проведення інших слідчих дій, а 24 грудня 2020 року він отримав лист

від Київської місцевої прокуратури № 4, де вказано, що слідчим закрито кримінальне провадження від 09 вересня 2019 року № 0007553 відповідно до пункту 10 частини першої статті 284 КК України.

26 лютого 2021 року слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва винесла ухвалу (справа № 755/124/20), якою скасувала постанову слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в

м. Києві про закриття кримінального провадження.

15 березня 2021 року слідчою Головного управління Національної поліції Дніпровського району м. Києва винесена постанова про закриття кримінального провадження на підставі абзацу 14 частини першої статті 284 КПК України, а саме у зв`язку із закінченням строків, визначених статтею 219 КПК України.

10 листопада 2021 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду

м. Києва,яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного суду

від 30 травня 2022 року (справа №755/124/20), відмовлено в задоволенні його скарги на постанову слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві про закриття кримінального провадження від 09 вересня 2019 року № 0007553 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 140 КК України.

Досудове розслідування кримінального провадження за № 0007553 було закрито, винних осіб не встановлено, повного, всебічного і неупередженого розслідування не проведено.

Через бездіяльність слідчих йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягала у відчутті психічної напруженості, пригнічення, фрустрації, розчарування в діяльності правоохоронних органів, відчуття беззахисності, безпорадності, наявності неприємних відчуттів з боку серця - різке серцебиття, відчуття стислості в області серця, поколювання, болі в області серця, значні зміни дихання - задишка, відчуття нестачі повітря, відчуття «клубок в горлі», відчуття страху, паніки, відчаю.

15 травня 2024 рокурішенням Деснянського районного суду м. Києва позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

30 вересня 2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 травня 2024 року залишено без змін.

29 жовтня 2024 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду

м. Києва від 15 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду

від 30 вересня 2024 року, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення в справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною.

Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»);значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково (підпункт «г»).

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

У справі предметом позову є відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000,00грн, що неперевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою (757 000,00 грн).

Під час вирішення питання про відкриттякасаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) в справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Необхідність розгляду справи заявник мотивує тим, що суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом позову в цій справі є вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн.

Справа є незначної складності, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Отже, застосування критерію малозначності в цій справі є передбачуваним,

Справа № 755/1310/23 не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд враховує предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, судову практику в такій категорії справ та вважає, що справа є незначної складності і не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України, та відсутні підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд зауважує, що зазначення підстав касаційного оскарження є лише вимогою до форми та змісту касаційної скарги відповідно до цивільного процесуального закону, проте не є безумовною підставою для відкриття провадження у справі на рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Такий висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

Водночас, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Заявник подав касаційну скаргу на судові рішення в справі з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва

від 15 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду

від 30 вересня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська