Справа № 331/3455/23
Провадження № 2/331/124/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Яцун О.О.,

за участю секретаря судового засідання Крамаренко В.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представників відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представників третьої особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_7 , в особі ОСОБА_1 , до держави Україна, в особі Запорізької обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_7 , в особі представника - адвоката Ганчевої М.А., яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1090338 від 18.05.2022 року (а.с.53), звернувся до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою до держави Україна, в особі Запорізької обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, третя особа: Державна казначейська служба України про стягнення 294800 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди, що була завдана внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури, 38000 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на професійну правничу допомогу, а також судових витрат у сумі 3280 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30 грудня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004116 було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

20 травня 2019 року у даному кримінальному провадженні старшим слідчим слідчого відділення Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області Жилкіним В.В., за погодженням прокурора Бердянської окружної прокуратури Запорізької області Скуйбеди О.Л., позивачу ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 грудня 2021 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю в діях ОСОБА_7 складу зазначеного кримінального правопорушення.

Вирок суду набрав законної сили 19 січня 2023 року після перегляду Запорізьким апеляційним судом, ухвалою якого апеляційну скаргу прокурора було залишено без задоволення, а вирок суду без змін. У касаційному порядку вирок суду не оскаржувався.

Таким чином, під досудовим та судовим слідством позивач ОСОБА_7 перебував з 20 травня 2019 року (з дати повідомлення про підозру) по 19 січня 2023 року (дата набрання вироком законної сили), тобто 44 місяці.

Позивач вказує, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності йому було заподіяно моральну шкоду та спричинено матеріальні збитки. Через несправедливі дії правоохоронних органів відносно позивача, він тривалий час перебував в пригніченому, депресивному стані, став агресивним, був вимушений змінити свій звичний спосіб життя. Постійні слідчі дії, судові засідання та консультації з адвокатом вимагали додаткових зусиль, часу та коштів. Все це супроводжувалось постійним страхом за свою долю, за можливе незаконне і безпідставне притягнення до кримінальної відповідальності. Він постійно знаходився в емоційному збудженні та стресі. Кримінальним провадженням йому інкримінувалося спричинення шкоди у розмірі 266280 гривень, яка для позивача є дуже значною сумою. Страх, що з нього стягнуть цю суму або звернуть стягнення на належне йому майно, постійно супроводжував його.

Позивач також стверджує, що все життя він був чесною та порядною людиною, користувався авторитетом, в тому числі серед колег, підлеглих, керівництва, однак надумане кримінальне провадження перекреслило його авторитет та ділову репутацію, завдало йому душевних страждань, що відчуваються і по цей день. Зазначає, що у нього суттєво погіршились відносини з оточуючими, з колегами, в чиїх очах він став «злочинцем», чим були порушені його нормальні життєві зв`язки, принижено честь та гідність. Він постійно перебував в нервовій напрузі, погіршився сон та стан здоров`я, він замкнувся, перестав нормально сприймати оточуючих його людей, втратив з ними зв`язки. Він був вимушений змінити місце роботи. Для відновлення попереднього психологічного стану, здоров`я, життєвих зв`язків, ділової репутації, формування звичного укладу життя необхідно було вживати значних додаткових зусиль.

Враховуючи характер незаконних дій органів досудового слідства та прокуратури, тривалість та глибину душевних страждань, яких зазнав позивач, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, яка відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» становить 6700 грн., позивач просить стягнути у відшкодування моральної шкоди 294800 грн. (44 місяці х 6700 грн.). Також позивач просить стягнути витрати на оплату послуг адвоката у загальній сумі 38000 грн.

26 травня 2023 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею по вищезазначеній цивільній справі визначено суддю Яцун О.О. (а.с.57).

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 05 червня 2023 року вищезазначену позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі (а.с.60).

17 липня 2023 року представником третьої особи Державної казначейської служби України Кріль Ю.А. було подано до канцелярії суду заперечення на позовну заяву разом з додатками, у яких представник третьої особи просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовити у повному обсязі з наступних підстав. Так, заявляючи вимогу про стягнення коштів з держави Україна в особі Запорізької обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Запорізькій області за рахунок коштів Державного бюджету України через Державну казначейську службу, позивачем помилково ототожнено поняття «стягнення коштів з Державного бюджету України» та «стягнення коштів з державних органів (юридичних осіб)». Виконання судових рішень про стягнення з державного бюджету шкоди, завданої державними органами, здійснюється Державною казначейською службою України з рахунку, відкритого в Державній казначейській службі України. Вказує, що вимога позивача про стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, яка провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, є безпідставною, оскільки, згідно з інформацією, наявною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державне казначейство України 29.12.2022 року припинено, як юридичну особу. Зауважує, що безспірне списання коштів за судовими рішеннями про стягнення шкоди не здійснюється з єдиного казначейського рахунку, відкритого в Національному банку України.

Відповідно до інформації, наявної в Єдиному реєстрі розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів, Запорізька обласна прокуратура та Головне управління Національної поліції в Запорізькій області знаходяться на обслуговуванні в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Запорізькій області (). Таким чином, виконавчі документи про стягнення коштів з Запорізької обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Запорізькій області подаються на виконання до Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області. Безспірне списання коштів за поданими виконавчими документами здійснюється з власних рахунків боржників, а не з рахунків Державного бюджету України. Таким чином, сформована позовна вимога про стягнення коштів з Держави Україна в особі Запорізької обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Запорізькій області за рахунок коштів Державного бюджету України через Державну казначейську службу с такою, що суперечить нормам чинного законодавства України.

Представник також зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження суттєвих моральних страждань. Вважає, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди не може підлягати задоволенню.

Звертає увагу, що в обґрунтування заявленої позовної вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу захисника про кримінальному провадженню, однією з складових яких є понесені витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, позивачем не було надано акту приймання-передавання юридичних послуг. Вказує, що оскільки позовна вимога щодо стягнення витрат за надання правової допомоги у розмірі 38 000,00 грн. не обґрунтована позивачем належними доказами, то відсутня правова підстава для задоволення вимоги про стягнення таких витрат. Щодо понесення позивачем судових витрат у розмірі 3280,00 грн., зазначає, що до матеріалів не додано, ані акту приймання виконаних послуг, ані квитанції, яка б підтверджувала факт сплати таких коштів позивачем не надано (а.с.150-176).

18 липня 2023 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача Головного управління Національної поліції в Запорізькій області Коваленко І.М., в якому представник відповідача просить суд у задоволенні позову ОСОБА_7 відмовити у повному обсязі з наступних підстав. Звернуто увагу, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Незаконність дій чи бездіяльності, що стали передумовою завданням моральної шкоди, повинна бути доведена у законному порядку.

Зазначає, що позивач повинен зазначити, які саме страждання (душевні або фізичні) мали місце, та отриманні вони внаслідок або як результат діяльності яких саме органів державної влади.

Зауважує, що позивач, посилаючись на емоційні стани та зусилля, не підтверджує їх жодними доказами. Моральна шкода не може ґрунтуватися лише на факті наявності виправдувального вироку. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки ГУНП в Запорізькій області, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою, що позивачем не було виконано.

Також зазначає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Між тим, на підтвердження факту оплати послуг адвоката стороною позивача надано акти приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 26.08.2019 року та прибуткові касові ордери, які не відповідають вимогам для фіскальних документів, визначених чинним законодавством України, як наслідок, не може бути належним доказом здійснення такої оплати.

Щодо відшкодування судових витрат, пов`язаних із розглядом даної справи у сумі 3280 грн., які позивач поніс у зв`язку із складанням позовної заяви, представник відповідача зазначає, що представником позивача, у порушення частини 1 статті 134 ЦПК України, не надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Тому вважає, що ця вимога не підлягає задоволенню (а.с.183-194).

18 липня 2023 року на адресу суду надійшов відзив представника Запорізької обласної прокуратури Максименко Н.В., в якому просить суд врахувати наступне. Так, досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснювалось слідчими СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області, а процесуальне керівництво здійснювалось прокурорами Бердянської місцевої прокуратури. Матеріали наглядового та кримінального проваджень за обвинувачення ОСОБА_7 залишилися у приміщенні Бердянської окружної прокуратурі Запорізької області на тимчасово окупованій військами Російської Федерації території (фактично втрачені). Разом з тим, відповідно до даних ЄРДР та реєстру матеріалів досудового розслідування встановлено, що 20.05.2019 року начальнику відділу освіті ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України (вручені того ж дня). В порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_7 не затримувався, інші заходи, що обмежують його особисті права, не вживались. Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 не застосовувався. Арешт па майно ОСОБА_7 не накладався, від посади останній не відсторонявся. За результатом досудового розслідування 29.11.2019 року процесуальним прокурором затверджено обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні та направлено його на розгляд до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області. За наслідками судового розгляду 28.12.2021 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області винесено виправдувальний вирок, яким ОСОБА_7 , визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, у зв`язку недоведеністю, що в його діянні є склад цього кримінального правопорушення. У подальшому процесуальним прокурором подано апеляційну скаргу на вказаний вирок, який ухвалою Запорізького апеляційного суду від 19.01.2023 року залишено без змін. Таким чином, загалом ОСОБА_7 перебував під судом та слідством у період з 20.05.2019 року до 19.01.2023 року. Отже, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 року мінімальний розмір заробітної плати з 01.01.2023 року становить 6700 грн., розмір відшкодування моральної шкоді на користь позивача, який гарантовано державою, становить 2948000 грн., та розраховано наступним чином: 44 місяці х 6700 грн. (2948000 грн.). На підтвердження понесених витрат за отримання професійної правничі допомоги під час проведення досудового розслідування, розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій на суму 38000 грн., позивачем до позовної заяви долучено договір про надання правничої допомоги від 26.08.2019 року, акти виконаних робіт від 26.08.2019 року № 1, від 07.07.2022 року № 2, прибуткові касові ордери № 1/2608, № 2/0707. Вказує, що понесені позивачем витрати у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги в період незаконного притягнення до кримінальної відповідальності можуть бути відшкодовані за умови їх доказового підтвердження. Щодо позовних вимог про стягнення судових витрат у цивільній справі, представник зазначає, що позивачем до позовної заяви не додано документів, які б підтверджували понесення ним судових витрат у цій цивільній справі, а тому відсутні підстави для такого відшкодування. Щодо порядку стягнення шкоди з Державного бюджету України, зазначає, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України (а.с.195-206).

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 05 жовтня 2023 року підготовче провадження у цивільній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.214).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 - адвокат Ганчева М.А. підтримала позов у повному обсязі та просила позов задовольнити з підстав, наведених у позові.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Запорізькій області Коваленко І.М.у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовної заяви у повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача Запорізької обласної прокуратури Шевченко А.Ю. підтримав позицію, викладену у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи Державної казначейської служби України Кріль Ю.А. у судовому засіданні підтримала позицію органу, який вона представляє, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у запереченні на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення учасників процесу,суд дійшов наступних висновків.

За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 20 травня 2019 року у кримінальному провадженні № 0004116, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 грудня 2018 року, було повідомлено про підозру ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України (а.с.5-11).

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 грудня 2021 року у справі № 310/9446/19 ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України (а.с.103-123).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 19 січня 2023 року вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 грудня 2019 року відносно ОСОБА_7 залишено без змін (а.с.124-138).

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Як свідчить тлумачення статті 1176 ЦК України, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності умов для застосування частини першої статті 1176 ЦК, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Аналогічний висновок про застосування статей 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК зроблено Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону України № 266/94-ВР).

Частинами першою та другою статті 12 Закону України № 266/94-ВР передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 Закону України № 266/94-ВР.

Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі - Положення), у разі винесення виправдувального вироку, для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 статті 3 Закону України № 266/94-ВР, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

Зазначені положення кореспондуються з роз`ясненнями в пункті 13 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, згідно яких розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Аналізуючи вищенаведене, суд погоджується з викладеною у позовній заяві позицією, що законодавством визначено нижню межу розміру відшкодування моральної шкоди, проте розмір такого відшкодування визначається судом у кожному конкретному випадку окремо з урахуванням глибини моральних страждань особи, виходячи з принципів розумності та справедливості.

Як встановлено судом, позивач протягом 44 (сорок чотири) місяців перебував під слідством та судом, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя та підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в справі № 569/1799/16-ц від 10.10.2019 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV (Станков) v. BULGARIA (Болгарії) § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Отже, законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто, цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 10.02.2021 року у справі № 515/211/15-ц.

Проаналізувавши надані суду докази у їх сукупності, враховуючи обставини, викладені у вироку суду про визнання позивача невинним в інкримінованому йому злочині, який набрав законної сили, суд приходить до висновку про доведеність факту понесення позивачем моральних страждань та переживань з приводу порушеного кримінального провадження та розгляду кримінального провадження, що призвели до зміни звичного укладу життя та порушення нормальних життєвих зв`язків. При цьому, суд враховує, що відповідно до виправдувального вироку позивач не мав судимостей, тому його участь у процесуальних діях, є незвичним процесом у його життєвому укладі.

Вирішуючи питання про визначення розміру моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_7 , суд приймає до уваги те, що визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Між тим, у будь-якому випадку розмір шкоди не може бути меншим за гарантований Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

При визначені розміру відшкодування, спричиненої позивачу моральної шкоди, суд враховує тривалість перебування позивача ОСОБА_7 під слідством та судом, втручання у приватне життя позивача, характер і обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнавав позивач протягом цього часу, у зв`язку з чим йому довелося змінювати усталений спосіб життя. Враховуючи тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження репутації позивача, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану і саму можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, тривалість моральних страждань, які продовжувалися і після набрання виправдувальним вироком законної сили, а тому суд приходить до висновку, що грошова сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, повинна становити 294800 грн. 00 коп., що, на думку суду, відповідатиме засадам розумності, поміркованості та справедливості.

Разом з тим, суд звертає увагу, що механізм виконання органами Державної казначейської служби України рішень про стягнення коштів державного бюджету визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Пунктом 38 Порядку № 845 передбачено, що для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, в Державній казначейській службі України відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Зазначений рахунок є рахунком, на якому обліковуються кошти державного бюджету, передбачені на певну мету, а не власним рахунок Державної казначейської служби України, передбаченим на утримання установи. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Згідно з додатком 3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» № 2710-ІХ від 03 листопада 2022 року, на поточний рік передбачено державні видатки за бюджетною програмою КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб», яку закріплено за державною казначейською службою України.

Таким чином, виконання судових рішень про стягнення з державного бюджету шкоди, завданої державними органами, здійснюється Державною казначейською службою України з рахунку, відкритого в Державній казначейській службі України.

Відповідно до висновку Верховного Суду від 06.02.2019 року по справі № 199/6713/14-ц не допускається стягнення моральної та матеріальної шкоди з Державної казначейської служби України, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин. Відповідно до частини першої статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів.

Відповідно до пункту 24 Порядку № 845, стягувані, на користь яких прийнято рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Державної казначейської служби України, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Відповідно до інформації, наявної в Єдиному реєстрі розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів, Запорізька обласна прокуратура та Головне управління Національної поліції в Запорізькій області знаходяться на обслуговуванні в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Запорізькій області (пр. Соборний, 168, м. Запоріжжя, 69107, СДРПОУ 37941997).

Таким чином, виконавчі документи про стягнення коштів з Запорізької обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Запорізькій області подаються на виконання до Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області.

Таким чином, сформована позовна вимога про стягнення коштів з Держави Україна в особі Запорізької обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Запорізькій області за рахунок коштів Державного бюджету України через Державну казначейську службу є такою, що суперечить нормам чинного законодавства України.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Отже, у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є Головне управління Національної поліції у Запорізькій області та Запорізька обласна прокуратура (дії яких призвели до безспірного стягнення коштів) та Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який виконує рішення про стягнення коштів з державного бюджету)

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат за заявленими позовними вимогами в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступних висновків.

Так, позивач просить суд стягнути з держави Україна, в особі Запорізької обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Запорізькій області за рахунок коштів державного бюджету України на користь позивача витрати понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 38000 грн. та судові витрати у сумі 3280 грн. 00 коп.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, з матеріалів позовної заяви вбачається, що між адвокатом Ганчевою М.А. і позивачем ОСОБА_7 26 серпня 2019 року було укладено Договір про надання правової допомоги (а.с.51-52).

Суд звертає увагу, що надана представником позивача копія вказаного договору не містить всіх сторінок договору.

Також, відповідно до розділу 4.11 даного договору, вартість послуг, які надаватиме адвокат Клієнту становить:

- складання апеляційної скарги під час досудового розслідування кримінального провадження - 8000 грн.;

- участь у розгляді апеляційної скарги - 5000 грн./судове засідання;

- участь захисника у суді першої Інстанції при розгляді обвинувального акту - 27000 грн.;

- складання апеляційної скарги на вирок або відзиву/заперечень на апеляційну скаргу 10000 грн.;

- участь захисника у суді апеляційної інстанції - 20000 грн.;

- складання касаційної скарги або відзиву, заперечень на касаційну скаргу - 000 грн.;

- участь захисника у суді касаційної інстанції - 26000 грн.

Відповідно до пункту 4.10 даного Договору факт надання (виконання доручення) адвокатом та їх оплати Клієнтом підтверджується актом виконаних робіт і квитанцією, які є невід`ємною частиною до цього Договору.

В той час, як до матеріалів позовної заяви долучено акт приймання-передачі наданих послуг № 1 за договором про надання правової допомоги від 26.08.2019 року, прибутковий касовий ордер № 1/2608 від 26.08.2019 року, згідно якого адвокат Ганчева М.А. надала юридичні послуги:

- складання апеляційної скарги під час досудового розслідування кримінального провадження - 8000 грн.;

- аванс за участь в судовому засіданні у розгляді апеляційної скарги у сумі 5000 грн.

Також до матеріалів позовної заяви долучено акт приймання-передачі наданих послуг № 2 за договором про надання правової допомоги від 26.08.2019 року та прибутковий касовий ордер № 2/0707 від 07.07.2022 року, згідно якого адвокат Ганчева М.А. надала юридичні послуги:

- складання заперечень на апеляційну скаргу 10000 грн.;

- аванс за участь в судовому засіданні з розгляду апеляційної скарги у сумі 20000 грн.

Однак, у порушення умов договору не було надано квитанцію до прибуткового касового ордеру за формою, затвердженою Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 148 від 29.12.2017 року.

Відповідно до пункту 25 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером (додаток 2), підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання.

Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. Використання печатки установою/підприємством не є обов`язковим.

Крім того, згідно з висновками Верховного Суду, викладених у постанові від 03.03.2021 року № 379/1487/18, не може підлягати задоволенню заява щодо стягнення витрат на правову допомогу у разі не подання заявником всіх, передбачених законодавством документів для підтвердження понесення відповідних витрат, у тому числі й детальний опис робіт /послуг, виконаних адвокатом.

Також, правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у статті 9 якого зазначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

-назву документа (форми);

-дату складання;

-назву підприємства, від імені якого складено документ;

-зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

-особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Крім того, такий повинен відповідати вимогам Постанови Правління Національного банку України № 148 від 29 грудня 2017 року Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, оскільки є підтвердженням прийняття готівки.

Доказами, які можуть слугувати підтвердженням заявленого розміру витрат можуть бути: договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, протокол наданих послуг, рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг. Звісно, даний перелік не є вичерпним.

На підтвердження факту оплати послуг адвоката стороною позивачем надано акти приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 26.08.2019 року та прибуткові касові ордери, які не відповідають вимогам для фіскальних документів, визначених чинним законодавством України, як наслідок, не може бути належним доказом здійснення такої оплати.

Відповідно до позиції Верховного Суду у справі № 922/2604/20, відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Отже, враховуючи, що представником позивача не надано належних доказів на підтвердження фактично понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суд доходить висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у сумі 38000 грн. 00 коп. не підлягають стягненню у зв`язку за їх недоведеністю.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат у розмірі 3280 грн. у відшкодування витрат понесених позивачем при звернені до суду з позовом, суд приходить до наступного.

Так, на підтвердження понесених позивачем судових витрат щодо сплати судового збору у розмірі 3280 грн., стороною позивача не надано жодних підтверджень щодо понесених позивачем судових витрат у вищевказаній сумі.

Отже, судові витрати у сумі 3820 грн. 00 коп. також не підлягають стягненню з огляду на їх недоведеність.

Аналізуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_7 до держави Україна, в особі Запорізької обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, підлягає частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 23, 1166, 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», ст.ст. 12, 13, 76-81, 83, 89, 141, 211, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_7 , в особі ОСОБА_1 , до держави Україна, в особі Запорізької обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування суму коштів у розмірі 294800 (двісті дев`яносто чотири тисячі вісімсот) гривень 00 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи, відповідно до п. 4) ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

позивач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

представник позивача: адвокат Ганчева Марія Андріївна, місцезнаходження: місто Дніпро, вулиця Володимира Антоновича, будинок № 36-Б, квартира № 45;

відповідачі: Запорізька обласна прокуратура, місцезнаходження: місто Запоріжжя, вулиця Матросова, будинок № 29-А, код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 02909973;

Головне управління Національної поліції в Запорізькій області, місцезнаходження: місто Запоріжжя, вулиця Матросова, будинок № 29, код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40108688;

третя особа: Державна казначейська служба України, місцезнаходження: місто Київ, вулиця Бастіонна, будинок № 6, код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37567646.

Повний текст рішення суду складено 07 лютого 2024 року.

Суддя О.О. Яцун