ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4799/24 Справа № 199/8985/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л.Г Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.

за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2024 року по справі за скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександра Володимировича щодо виконання судового рішення, заінтересована особа ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі- АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В. щодо виконання судового рішення, заінтересована особа ОСОБА_1 .

Скарга обґрунтована тим, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором №DNHDGR01430310 від 19 травня 2006 року у розмірі 21 905 доларів США 86 центів, пеню у розмірі 6 061 гривні 82 копійки та витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 217) гривень 25 копійок. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року скасовано та постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» на погашення заборгованості за кредитним договором №DNHDGR01430310 від 19 травня 2006 року станом на 08 вересня 2015 у тому числі, 21 463,19 доларів США (екв. 474 712 грн. 10 коп.) заборгованості по тілу кредиту, 688,61 доларів США (екв. 15 230 грн. 33 коп.) заборгованості за відсотками за користування кредитом, 1 177 грн. пені. На виконання вказаного судового рішення Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська 10 квітня 2019 року видано виконавчий лист.

24 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В. відкрито виконавче провадження №62655099. 21 грудня 2023 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження ними було встановлено, що 03 серпня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від №62655099 на підставі п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Вказана постанова не була надіслана на адресу стягувача.

Посилаючись на те, що приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження незаконно, оскільки у разі отримання позики в іноземній валюті позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику, натомість приватним виконавцем було стягнуто у гривневому еквіваленті, чим спричинено стягувачу збитки у розмірі курсової різниці,тому просили суд визнати незаконною постанову від 03 серпня 2020 року у виконавчому провадженні за № 62655099, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В. про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 3У «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом №2/199/299/15; скасувати постанову від 03 серпня 2020 року у виконавчому провадженні № 62655099, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В. про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення, згідно з виконавчим документом 2/199/299/15; направити виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №DNHDGR01430310 від 19 травня 2006 року, станом на 08 вересня 2015 року, у тому числі, 21 463,19 доларів США (екв. 474 712 грн. 10 коп.) заборгованості по тілу кредиту, 688,61 доларів США (екв. 15 230 грн. 33 коп.) заборгованості за відсотками за користування кредитом, 1 177 грн. пені до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В. для подальшого стягнення боргу.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2024 року у задоволені скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити їх скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що фактично рішення є не виконаним. Сума заборгованості за кредитним договором №DNHDGR01430310 від 19 травня 2006 року, станом на 08 вересня 2015 року, у тому числі, 21 463,19 доларів США (екв. 474 712 грн. 10 коп.) заборгованості по тілу кредиту, 688,61 доларів США (екв. 15 230 грн. 33 коп.) заборгованості за відсотками за користування кредитом, 1 177 грн. Пені, є непогашеною оскільки виконання рішення повинно було здійснюватися саме в іноземній валюті.

Відзив на апеляційну скаргу надано не було.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором №DNHDGR01430310 від 19 травня 2006 року у розмірі 21 905 доларів США 86 центів, пеню за кредитним договором №DNHDGR01430310 від 19 травня 2006 року у розмірі 6 061 гривні 82 копійки та витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 217 гривень 25 копійок.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року скасовано та постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» на погашення заборгованості за кредитним договором №DNHDGR01430310 від 19 травня 2006 року станом на 08 вересня 2015 у тому числі, 21 463,19 доларів США (екв. 474 712 грн. 10 коп.) заборгованості по тілу кредиту, 688,61 доларів США (екв. 15 230 грн. 33 коп.) заборгованості за відсотками за користування кредитом, 1 177 грн. пені.

На виконання вказаного судового рішення Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська 10 квітня 2019 року видано виконавчий лист.

24 липня 2020 року представником АТ КБ «ПриватБанк» надано до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В. заяву про відкриття виконавчого провадження.

24 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В. відкрито виконавче провадження №62655099.

03 серпня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від №62655099, на підставі п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив із того, що згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, пункту 9 частини 1 статті 39 виконавче провадження підлягає закінченню у разі - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Приватний виконавець встановивши, що борг в сумі 491119,43 грн., яка зазначена представником стягувача у заяві про відкриття виконавчого провадження, стягнуто із боржника, постановив закінчити виконавче провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що сплаті підлягає заборгованість у сумі 30 315,77 доларів США, за офіційним курсом валюти на день платежу, отже стягнуту рішенням суду заборгованість в іноземній валюті сплачено не у повному обсязі, оскільки курс валюти змінився, а тому виконавчі дії підлягають продовженню. Проте, викладена правова позиція стягувача АТ КБ «ПриватБанк» є необґрунтованою, оскільки суперечить ст. 533 ЦК України та резолютивній частині рішення суду, де чітко визначено суму заборгованості в іноземній валюті та її еквівалент у гривнях за офіційним курсом відповідної валюти, що підлягає сплаті, без будь-якої вказівки щодо подальшого визначення суми заборгованості за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, у зв`язку з наступним.

За правилами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно частин 2,3 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Отже за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги є встановлення факту порушення прав заявника.

Положеннями ст.129-1 Конституції України, ч.1 ст.18 ЦПК України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, щоб ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 Конвенції тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Hornsby v. Greece», п.40).

За ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені такі заходи примусового виконання рішень: 1)звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2)звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3)вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4)заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5)інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1)здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2)надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3)розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4)заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5)роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Згідно зі статтею 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2015 року скасовано та постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» на погашення заборгованості за кредитним договором №DNHDGR01430310 від 19 травня 2006 року станом на 08 вересня 2015 у тому числі, 21 463,19 доларів США (екв. 474 712 грн. 10 коп.) заборгованості по тілу кредиту, 688,61 доларів США (екв. 15 230 грн. 33 коп.) заборгованості за відсотками за користування кредитом, 1 177 грн. пені.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, суд вирішив стягнути з боржниці грошові кошти саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті

Особливості звернення стягнення на кошти боржника та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до частин першоїтретьої цієї статті у разі якщо кошти боржника в іноземній валюті розміщені на рахунках, внесках або на зберіганні у банку чи іншій фінансовій установі, які мають право на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, виконавець зобов`язує їх продати протягом семи робочих днів іноземну валюту в сумі, необхідній для погашення боргу. У разі якщо такі кошти розміщені в банку або іншій фінансовій установі, які не мають права на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, виконавець зобов`язує їх перерахувати протягом семи робочих днів такі кошти до банку або іншої фінансової установи за вибором виконавця, що має таке право, для їх реалізації відповідно до частини першої цієї статті. У разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець на відповідний рахунок приватного виконавця.

На виконання судового рішення видано виконавчий лист, за яким приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжею О.В. відкрито виконавче провадження. В ході виконавчого провадження борг в сумі 491 119,43 грн. боржницею погашено. 03 серпня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від №62655099, на підставі п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Втім колегія суддів наголошує на тому, що заборгованість з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №DNHDGR01430310 від 19 травня 2006 року, стягнута саме у валюті зобов`язання тобто у доларах США, а не у гривні. У гривні було визначено еквівалент заборгованості по тілу кредиту та по відсоткам.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні.

Таке твердження узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18).

Тобто стягнення заборгованості у гривні є неналежним виконанням судового рішення.

Оскільки між стягувачем та боржниками існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом в іноземній валюті долар США, то державний виконавець зобов`язаний був під час примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, керуватися положеннями ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: виявивши у боржника кошти у гривнях, виконавець за правилами, встановленими ч.ч. 1 та 2 цієї статті, мав дати доручення про купівлю валюти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а в подальшому спрямувати ці кошти на рахунок стягувача. Невиконання вимог положень цієї статті свідчить про порушення прав стягувача як сторони виконавчого провадження.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 26 травня 2022 року у справі № 686/5863/13-ц, від 22 вересня 2023 року у справі № 2-1540/12, від 12 листопада 2020 року у справі № 127/17686/13-ц, від 09 жовтня 2020 року у справі № 799/2340/18, від 27 липня 2020 року у справі № 607/16146/17, від 15 липня 2020 року у справі № 711/12474/14-ц, від 01 липня 2020 року у справі № 308/1811/18.

У зв`язку з тим, що на рахунок стягувача АТ КБ «ПриватБанк» сума заборгованості була перерахована у гривні, колегія суддів погоджується із доводами скаржника, що постанова від 03 серпня 2020 року у виконавчому провадженні за № 62655099, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжею О.В. про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 3У «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом №2/199/299/15 винесена без рахування того, що заборгованість стягнута у доларах США, тому слід визнати незаконною та скасувати, та в цій частині скаргу задовольнити.

Вимоги скарги про направлення виконавчого листа про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №DNHDGR01430310 від 19 травня 2006 року станом на 08 вересня 2015 у тому числі, 21 463,19 доларів США (екв. 474 712 грн. 10 коп.) заборгованості по тілу кредиту, 688,61 доларів США (екв. 15 230 грн. 33 коп.) заборгованості за відсотками за користування кредитом, 1 177 грн. пені до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В. для подальшого стягнення боргу до задоволення не підлягають, оскільки стягувач не позбавлений права звернутися із відповідною заявою до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжею О.В., до якої долучити усі необхідні для належного виконання рішення, наявні у нього документи.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» та необхідність скасування ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2024 року та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександра Володимировича щодо виконання судового рішення, заінтересована особа ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову від 03 серпня 2020 року у виконавчому провадженні за № 62655099, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжею Олександром Володимировичем про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 3У «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом №2/199/299/15.

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 червня 2024 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров