Справа № 716/2080/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2024 м. Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Стрільця Я.С.,

з участю секретаря судових засідань Шафер В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та встановлення факту, що має юридичне значення.

Просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 06.10.2002 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом № 1443. За час спільного проживання, як подружжя, у сторін народилася дитина, а саме дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що на протязі останнього часу їхні стосунки погіршилися, через різні погляди на життя, цінності та ведення спільного господарства та побуту. Вже тривалий проміжок часу кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. В зв`язку із вказаним позивач вважає, що їх шлюб розпався, носить формальний характер, тому просив його розірвати. Також вказав, що малолітня дитина залишається проживати разом з ним після розірвання шлюбу та буде знаходитись на його утриманні та вихованні.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про що вказав в позовній заяві, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи своєчасно та належним чином повідомленою про розгляд справи в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести в її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходило.

Суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06.10.2002, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.04.2014.

За час перебування у шлюбі у сторін народилася дитина, а саме дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження.

Подружні стосунки між сторонами погіршилися та з грудня 2023 року вони не підтримують будь-яких відносин. Враховуючи відсутність у сторін бажання зберегти сім`ю, відсутність між ними протягом тривалого часу будь-яких відносин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім`ї суперечить інтересам сторін, шлюб розпався, носить формальний характер, а тому його необхідно розірвати. Даний факт також вбачається із заяв поданих сторонами.

Із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.04.2014 вбачається, що відповідач під час реєстрації шлюбу змінила своє прізвище « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

З огляду на наведене та враховуючи те, що відповідачка не заявила вимогу про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд, керуючись вимогами ст. 113 СК України, вважає за необхідне після розірвання шлюбу прізвище відповідачки залишити без змін.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Після припинення шлюбних стосунків та спільного проживання, спільна дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилася проживати з позивачем ОСОБА_1 . Останній самостійно займається її вихованням та утриманням.

Той факт, що дитина проживає разом з батьком та перебуває на його самостійному вихованні та утриманні також підтверджується договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 28.10.2024 р . Зокрема з п. п. 1.2, 1.3 Договору, батьки домовились про місце проживання дитини та про порядок здійснення батьківських прав батьком та матір`ю, яка проживатиме окремо від дитини. Місцем проживання дитини батьки визначили залишити за місцем реєстрації батька за адресою: АДРЕСА_1 . У разі зміни місця проживання дитини, батько зобов`язується попереджувати матір письмово із вказанням точного місця проживання дитини не пізніше одного місяця з моменту зміни місця проживання.

З витягу сайту МВС України вбачається, що позивач ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , тобто не за місцем реєстрації позивача з дитиною.

Згідно характеристики виданої Чернівецьким ліцеєм №9 дитина ОСОБА_3 відвідує вказаний навчальний заклад та є ученицею восьмого класу. Батько постійно приймає участь в навчальному процесі дочки, відвідує батьківські збори, цікавиться розвитком дитини, здійснює її виховання та піклується про неї.

Відповідно до змісту довідки ФОП ОСОБА_6 № 8 від 22.10.2024 дитина ОСОБА_3 проживає разом з батьком та перебуває під наглядом сімейного лікаря. З приводу надання медичної допомоги дитині до сімейного лікаря звертається батько дитини ОСОБА_1 . Рекомендації лікаря щодо лікування та оздоровлення дитини батько виконує.

Відповідно до змісту виписки медичної картки амбулаторного хворого від 22.10.2024 ОСОБА_1 здоровий, протипоказань не має.

Згідно письмових пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 факт перебування дитини на утриманні та вихованні позивача підтверджено також. Вказано, що матір тривалий час проживає окремо, вихованням доньки не займається.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Обставини самостійного виховання та утримання батьком малолітньої дитини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. У суду не має підстав сумніватись в достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Суд вважає, що позивачем доведений факт самостійного виховання та утримання малолітньої дитини дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За вказаних обставин та з урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне також встановити такий факт в судовому порядку, оскільки це відповідатиме законним правам та інтересам позивача, а також малолітньої дитини.

Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України у випадку відсутності згоди щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

На підставі викладеного, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 7, 10, 12, 13, 200, 206, 235, 247, 259, 263 - 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 06.10.2002 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом № 1443.

Малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на його самостійному вихованні та утриманні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Повне найменування та ім`я сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 виданий Могилів-Подільським МВУ МВС України у Вінницькій області 20.05.2011, зареєстрований та фактично проживає на АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , паспорт громадянина України невідомий, зареєстрована на АДРЕСА_2 .

Суддя Ярослав СТРІЛЕЦЬ