Провадження № 2-з/522/203/24
УХВАЛА

04 липня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Міщенко О.В.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Деяка Я.М. про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

12 жовтня 2023 року Приморським районним судом м. Одеси було ухвалено заочне рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, яким позов був задоволений.

23 квітня 2024 року до Приморського районного суду міста Одеси представник ОСОБА_3 подав заяву про перегляд заочного рішення Приморського районного суду міста Одеси від 12 жовтня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню і вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 02 травня 2024 року задоволено заяву представника ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду міста Одеси від 12 жовтня 2023 року та визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Заочне рішення Приморського районного суду міста Одеси від 12 жовтня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу скасовано. Визнано виконавчий лист № 522/14650/23 від 23 січня 2024 року, що виданий Приморським районним судом міста Одеси на підставі рішення суду по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу таким, що не підлягає виконанню. Залучено до участі у справі № 522/14650/23 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 06 травня 2024 року частково задоволено заяву представника ОСОБА_3 адвоката Мастістого Іллі Андрійовича про забезпечення позову. Заборонено вчинення реєстраційних дій на квартиру загальною площею 171.8 кв.м., житловою площею 126.1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

25 червня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Деяк Я.М. звернувся до Приморського районного суду міста Одеси із заявою про скасування заходів забезпечення позову вжитих відповідно до ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 06 травня 2024 року.

В обґрунтування заяви зазначено, що вжиті Приморським районним судом міста Одеси заходи забезпечення позову не є співмірними із позовними вимогами, а їх вжиття жодним чином не може гарантувати матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача.

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Деяк Я.М. просив у заяві про розгляд справи за їх відсутності.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлялися відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини, та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до частини першої, другої статті 158 Цивільного процесуального кодексу України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Згідно із частинами четвертою, п`ятою статті 158 Цивільного процесуального кодексу України за результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена.

Статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може бути захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є стягнення боргу в розмірі 100 000 (сто тисяч) доларів США, що еквівалентно сумі 3 656 860,00 грн.

Заявою про забезпечення позову представник ОСОБА_3 адвокат Мастістий Ілля Андрійович просив суд накласти арешт на все майно належне ОСОБА_4 та рахунки відкриті на його ім`я, а також заборонити вчиняти реєстраційні дії щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та підсобного приміщення. Представник, серед іншого обґрунтовував заяву тим, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , вже неодноразово була відчужена та майно ОСОБА_3 вибуло з її володіння злочинним шляхом. А невжиття заходів забезпечення може призвести до необхідності повторного звернення до суду з метою захисту своїх прав. При цьому, без їх вжиття, поворот виконання рішення може бути утруднений або унеможливлений, оскільки є ознаки того, що позивач подав до суду завідомо підроблену розписку з даними, які не відповідають дійсності, позивач є громадянином росії, та не має зареєстрованого рухомого або нерухомого майна, а тому допущення перереєстрації належного ОСОБА_3 майна може призвести до неможливості повороту виконання рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Одним із критеріїв обґрунтованості підстав для забезпечення позову є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі № 753/22860/17; постанови Верховного Суду від 23.12.2020 року у справі №760/5582/20; від 18.11.2020 року у справі № 450/3746/18).

Також, Верховний Суд у постанові від 20.05.2020 року у справі №640/13156/18 (провадження №61-7314св19) сформував правовий висновок, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів. При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Як з`ясовано судом, ОСОБА_1 , придбав внаслідок укладення на електронних торгах правочину купівлі-продажу квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 171,8 кв.м., житловою площею 126,1 кв.м.

Наразі, внаслідок встановленої заборони ОСОБА_1 не може реалізувати своє право набути у власність майно, яке придбано з правомірного правочину.

При цьому, встановлена заборона зачіпає права третіх осіб, які фактично не є учасниками спірних правовідносин.

Тобто, у даному випадку заборона вчинення реєстраційних дій щодо відчуженої в інтересах ОСОБА_1 квартири загальною площею 171,8 кв.м., житловою площею 126,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 жодним чином не пов`язана із позовними вимогами у даній справі та не співмірна із ними, адже не може гарантувати виконання рішення про стягнення коштів із відповідача.

Таким чином, враховуючи викладене, суд погоджується із доводами заявника про неспівмірність застосованого судом заходу забезпечення позову із предметом позову та неможливість гарантувати виконання рішення суду про стягнення боргу, оскільки, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , та підсобне приміщення не виступають предметом позову та спору у цій справі, а відтак заборона вчинення реєстраційних дій щодо вказаного нерухомого майна не може гарантувати виконання рішення суду про стягнення боргу або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

В силу статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього право чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку, встановлених законом.

Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Отже, заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 04.10.2023 року по справі № 504/158/22, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову. Правова природа арешту майна чи іншого обмеження стосовно майна, вчиненого у зв`язку із провадженням у цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, передання в заставу, іпотеку, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.

З Постанови КЦС ВС від 21.06.2023 року по справі № 521/19246/20 вбачається, що порядок та підстави скасування заходів забезпечення позову встановлено статтею 158 ЦПК України, частинами першою, четвертою, дев`ятою якої передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Отже, забезпечувальні заходи застосовуються та скасовуються судом шляхом ухвалення процесуального рішення - ухвали.

Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

За таких обставин та з огляду на встановлені обставини справи, зокрема в частині предмету спору та особи заявника, суд приходить до висновку про те, що необхідність задоволення заяви представника ОСОБА_1 та скасування заборони вчинення реєстраційних дій на квартиру загальною площею 171.8 кв.м., житловою площею 126.1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 149-158, 260, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Деяк Ярослава Михайловича про скасування заходів забезпечення позову задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, що були застосовані ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 травня 2024 року у справі №522/14650/23.

Скасувати заборону вчинення реєстраційних дій на квартиру загальною площею 171.8 кв.м., житловою площею 126.1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення чи протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали, постановленої без участі особи, яка її оскаржує.

Суддя: