Справа №2-1793/12
Провадження №4-с/752/125/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду міста Києва Кордюкова Ж.І., розглянувши скаргу ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», заінтересована особа виконуючий обов`язки начальника відділу Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вячеслав Полінський про зняття арешту з усього майна, що належало боржнику,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Осадча Наталія Олександрівна в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва зі скаргою про зняття арешту з усього майна, що належало боржнику, боржник ОСОБА_2 , стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», заінтересована особа виконуючий обов`язки начальника відділу Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вячеслав Полінський.

В обґрунтування скарги зазначено, що в провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа №2-1793/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффазенбанк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24.02.2012 по справі №2-1793/12 позов Публічного акціонерного товариства «Райффазенбанк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффазенбанк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції в рахунок стягнення заборгованості по кредиту 188245, 19 доларів США, еквівалент за курсом НБУ 1504041,42 грн та судовий збір у розмірі 3219 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10.09.2018 по справі №2-1793/12 замінено стягувача ПАТ «Райффазенбанк Аваль» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» у виконавчому провадження за виконавчим листом №2-1793/12, виданого Голосіївським районним судом міста Києва 24.04.2012.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.07.2009.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .

Після його смерті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я. було відкрито спадкову справу №26/2021, № у спадковому реєстрі 67631732.

Під час нотаріальної перевірки в межах спадкової справи №26/2021 було виявлено, що на все майно, яке належало ОСОБА_2 було накладено арешт та заборону на його відчуження (реєстраційний номер обтяження 12706589) на підставі постанови №1392/8 від 04.07.2012 винесеної Відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві.

Згідно бази даних АСВП встановлено, що виконавчий документ №2-1793/12 від 24.04.2012 перебуває в Ірпінському відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у статусі виконаний.

Просила зняти арешт з усього майна, що на праві власності належало ОСОБА_2 , який був накладений на підставі постанови №1392/8 від 04.07.2012 винесеної Відділом державної виконавчої службі Голосіївського районного управління юстиції у місті Києва про арешт майна та оголошення заборони його відчуження (номер обтяження 12706589) в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду міста Києва №2-1793/12 від 24.04.2012.

Розглянувши скаргу, суд дійшов висновку про її повернення з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), зазначено, що «відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року в справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).

Судом встановлено, що боржником в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду міста Києва №2-1793/12 від 24.04.2012 є ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 , тобто скаржниця, є його дружиною.

Натомість матеріали скарги не містять доказів того, що у виконавчому провадженні відбулася заміна боржника з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 , а також те, що скаржниця була залучена стороною виконавчого провадження НОМЕР_1, в межах якого був накладений арешт на майно боржника.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не може звертатися до суду із скаргою, оскільки не є суб`єктом права на подачу такої скарги в порядку статті 447 ЦПК України, тобто не може звертатись зі скаргою в межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2, яке завершене.

Суд звертає увагу, що законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту порушеного права скаржниці, яке може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту, відповідачами у якому мають бути особи, в інтересах яких накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Аналогічний висновок викладене у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2023 року у справі № 463/2924/22.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Згідно положень ч.9 ст.10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Керуючись ст. 10, 185, 447 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», заінтересована особа виконуючий обов`язки начальника відділу Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вячеслав Полінський про зняття арешту з усього майна, що належало боржнику повернути скаржнику.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала складена 15.10.2024.

Суддя Ж. І. Кордюкова