Провадження № 2/161/4905/24
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Коржик Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

08.10.2024 року позивач ТзОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов мотивує тим, що 02.03.2020 року між АТ «Альфа-Банк» (назва якого наразі змінена на АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду № 491021201, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 18378,14 грн., які зобов`язалася повернути в строк до 03.03.2023 року та сплатити відсотки за користування ними в розмірі 32 % річних. 17.05.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТзОВ «ФК «Флексіс» укладено Договір № 2, у відповідності до умов якого до останнього, з-поміж іншого, перейшло право майнової вимоги за кредитним договором № 491021201 від 02.03.2020 року. Надалі, 18.05.2021 між ТзОВ «ФК «Флексіс» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір № 18-05/2021, у відповідності до умов якого до останнього, з-поміж іншого, перейшло право майнової вимоги за кредитним договором № 491021201 від 02.03.2020 року. У свою чергу, 10.01.2023 року на підставі Договору відступлення прав вимоги № 10-01/2023, укладеного між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр», позивач набув права майнової вимоги за кредитним договором № 491021201 від 02.03.2020 року, розмір заборгованості позичальника за яким становив 35211,90 грн. з яких: 18378,14 грн. заборгованість по тілу кредиту; 15995,92 грн. заборгованість по відсотках, що нараховані станом на дату відступлення права вимоги; 837,84 грн. заборгованість по відсотках, що нараховані по дату звернення з даним позовом. Всупереч умовам кредитного договору відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує. Враховуючи наведене, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Коллект Центр» суму заборгованості за кредитним договором № 491021201 від 02.03.2020 року в розмірі 35211,90 грн., а також понесені судові витрати по справі, з яких: 3028 грн. судовий збір, 13000 грн. витрати на правничу допомогу.

05.11.2024 року від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву. В обгрунтування своїх доводів останній зазначає, що в силу положень ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», із нього, як військовослужбовця, не підлягає стягненню заборгованість по відсотках, яка нарахована на тіло кредиту за увесь час прострочення ним повернення кредитних коштів. У зв`язку з цим, заявлені позовні вимоги щодо стягнення заборгованості він визнає лише в сумі 18378,14 грн., що становить тіло кредиту. Також вважає, що витрати на правничу допомогу не співмірні зі складністю справи та обсягом наданих послуг, а з огляду на ціну позову такі є значно завищеними. Позовні вимоги визнав частково (а.с. 60-64).

05.11.2024 року представником позивача подано до суду відповідь на вищевказаний відзив. Свої доводи остання обгрунтовує тим, що позивач не відноситься до категорії осіб, яким не нараховуються проценти за користування кредитом, а тому його доводи про зворотне є надуманими. Також вважає, що заперечення відповідача щодо безпідставності вимог про стягнення витрат на правничу допомогу є в жодній мірі не обгрунтованими (а.с. 72-75).

В судове засідання представник позивача не з`явився, у своєму позові просив розгляд справи проводити за його відсутності, а позов задовольнити (а.с. 4).

Відповідач в судове засідання не з`явився, у своєму відзиві на позовну заяву та супровідному листі до нього просив розгляд справи здійснювати без його участі (а.с. 59, 64).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.03.2020 року між АТ «Альфа-Банк» (назва якого наразі змінена на АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду № 491021201, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 18378,14 грн., які зобов`язалася повернути в строк до 03.03.2023 року та сплатити відсотки за користування ними в розмірі 32 % річних.

17.05.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТзОВ «ФК «Флексіс» укладено Договір № 2, у відповідності до умов якого до останнього, з-поміж іншого, перейшло право майнової вимоги за кредитним договором № 491021201 від 02.03.2020 року.

Надалі, 18.05.2021 між ТзОВ «ФК «Флексіс» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір № 18-05/2021, у відповідності до умов якого до останнього, з-поміж іншого, перейшло право майнової вимоги за кредитним договором № 491021201 від 02.03.2020 року.

У свою чергу, 10.01.2023 року на підставі Договору відступлення прав вимоги № 10-01/2023, укладеного між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр», позивач набув права майнової вимоги за кредитним договором № 491021201 від 02.03.2020 року.

Із долучених до матеріалів справи розрахунків слідує, що розмір заборгованості позичальника за кредитним договором № 491021201 від 02.03.2020 року станом на 10.01.2023 року, на момент набуття ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за даним правочином, становить 34374,06 грн. з яких: 18378,14 грн. заборгованість по тілу кредиту; 15995,92 грн. заборгованість по відсотках, що нараховані станом на дату відступлення права вимоги.

У свою чергу, на тіло кредиту ТзОВ «Коллект Центр» також було нараховано заборгованість по відсотках у відповідності до вимог кредитного договору № 491021201 від 02.03.2020 року на суму 837,84 грн.

Всупереч умовам кредитного договору № 491021201 від 02.03.2020 року відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість не погашає.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При укладенні кредитного договору, беручи на себе певні зобов`язання, сторони повинні були чітко усвідомлювати та враховувати всі ризики, що пов`язані за таким договорами.

Суд встановив, що між сторонами існують цивільні правовідносини. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання по кредитному договору за яким кредитодавець виконав умови договору повністю і своєчасно, а позичальник порушив умови договору, порушено майнові права ТзОВ «Коллект Центр».

Варто зауважити, що ОСОБА_1 не оспорював та не оспорює ані умови кредитного договору № 491021201 від 02.03.2020 року, ані розміру заборгованості по тілу кредиту, ані вірності нарахування процентів за прострочення виконання зобов`язані, ані того, що умови правочину йому були не зрозумілі, або ж що з такими його не було ознайомлено.

Заперечуючи щодо підстав для стягнення нарахованих відсотків за прострочення повернення суми кредиту, останній зазначає, що він відносить до категорії осіб, на яких поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

Однак, вищевказані доводи суд вважає необгрунтованими з огляду на наступне.

Стаття 14 ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» доповненf п. 15 згідно із Законом № 1275-VII від 20.05.2014 року; остання піддавалася редакціям Законом № 1357-IX від 30.03.2021 року; Законом № 2459-IX від 27.07.2022 року Законами № 3621-IX від 21.03.2024 року, № 3633-IX від 11.04.2024 року).

На дату укладення кредитного договору № 491021201 від 02.03.2020 року, пункт 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» був чинним у наступній редакції: «військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».

В редакції Закону № 1357-IX від 30.03.2021 року (який набрав чинності 23.04.2021 року), пункт 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» було викладено в наступній редакції: «військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».

Змінами, внесеними згідно із Законом № 2459-IX від 27.07.2022 року (який набрав чинності 19.08.2022 року), пункт 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено словами: «крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».

Змінами, внесеними згідно із Законом № 3621-IX від 21.03.2024 року (який набрав чинності 04.05.2024 року), пункт 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в такій редакції: «військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».

Змінами, внесеними згідно із Законом № 3633-IX від 11.04.2024 року (який набрав чинності 18.05.2024 року), пункт 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено редакції, яка є чинною по даний час: «військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».

Аналіз вищевказаної норми у своєму взаємозв`язку свідчить про ту обставину, що в період з 02.03.2020 року (дата укладення договору) по 23.04.2021 року (дата набрання чинності Законом № 1357-IX від 30.03.2021 року) проценти за користування кредитом не нараховувалися військовослужбовцям з моменту їх призову під час мобілізації.

З 23.04.2021 року, із моменту внесення змін до п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також станом на дату розгляду даного спору, проценти за користування кредитом не нараховувалися військовослужбовцям, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, які під час дії особливого періоду брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам)та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи розрахунків заборгованості за кредитним договором № 491021201 від 02.03.2020 року, нарахування відповідачу процентів за користування кредитом, які входять до складу спірної заборгованості, здійснювалося з 18.05.2021 року, тобто в період, коли п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» був чинний у редакції Закону № 1357-IX від 30.03.2021 року.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідач до свого відзиву на позовну заяву не долучив жодних доказів того, що він з 18.05.2021 року та по даний час: був призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; або ж брав або бере участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України; або ж брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції; або ж брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів; або ж брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України.

У свою чергу, з метою забезпечення відповідачу достатнього строку для реалізації свого права на подання письмових заперечень на відповідь на відзив, судове засідання, призначене на 06.11.2024 року було відкладеним, однак на дату ухвалення даного судового рішення від ОСОБА_1 такий процесуальний документ до суду не надходив.

Отже, саме в такий спосіб відповідач розпорядився своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Суд зауважує, що саме по собі перебування ОСОБА_1 на військовій службі за контрактом у Науково-методичному центрі кадрової політики Міністерства оборони України (м. Київ) не відносить його до категорії осіб, на яких поширюється дія п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ТзОВ «Коллект Центр» про стягнення кредитної заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем до позову додано: Договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, укладений між АО «Лігал Ассістанс» та ТзОВ «Колект Центр»; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»; заявку про надання юридичної допомоги № 344 від 05.07.2024 року до договору № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, згідно з якою ціна з надання усної консультації з вивчення документів 4000 грн. (2 години вартістю по 2000 грн.), ціна складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 9000 грн. (3 годин по 3000 грн.); витяг з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 05.09.2024 року, згідно з яким загальна вартість наданих послуг складає 13000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 грн. є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами.

Зокрема, суд звертає увагу на те, що представником позивача завищені години, які об`єктивно необхідні для вчинення певного виду правової допомоги як надання усної консультації, так і складання позовної заяви про стягнення боргу.

З матеріалів справи вбачається, що АО «Лігал Ассістанс» надає правову допомогу ТзОВ «Колект Центр» з 01.07.2024 року, заявка щодо позову до ОСОБА_1 значиться за № 344. За договором № 10-01/2023 від 10.01.2023 року ТзОВ «Коллект Центр» набуло права вимоги до 74886 боржника.

Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, відсутні посилання на судову практику, що потребувало б додаткового часу на її вивчення. Пакет документів, що доданий до позовної заяви, також є наперед визначеним та не потребує великих зусиль для його зібрання.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат.

Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У справі № 922/3812/19 Верховний Суд зазначив, що суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).

Відтак, суд вважає, що обґрунтованим та співмірним в даному випадку є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Суд, з огляду на приписи ст. 137 ЦПК України, приймає до уваги доводи відповідача про завищений розмір витрат на правничу допомогу.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача 4000 грн. понесених витрат на правничу допомогу та 3028 грн. судового збору.

На підставі ст. ст. 509, 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 77, 81, 137, 141, 247, 259, 263-268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» суму заборгованості за кредитним договором № 491021201 від 02.03.2020 року в сумі 35211 (тридцять п`ять тисяч двісті одинадцять) грн. 90 коп. з яких: 18378,14 грн. заборгованість по тілу кредиту; 15995,92 грн. заборгованість по відсотках, які нараховані за період з 18.05.2021 року по 09.01.2023 року; 837,84 грн. заборгованість по відсотках, які нараховані за період з 10.01.2023 року по 10.09.2024 року.

Стягнути із ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судові витрати по справі, а саме: 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. судового збору та 4000 (чотири тисячі) грн. витрат на правничу допомогу.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», адреса місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складений 19 листопада 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська