Провадження № 2/127/2683/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2024 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Мельник А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та виконавчого комітета Вінницької міської ради про захист порушеного права шляхом скасування рішення про приватизацію житла та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та виконавчого комітета Вінницької міської ради про захист порушеного права шляхом скасування рішення про приватизацію житла та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру.

Свої вимоги мотивує тим, що позивач з відповідачем ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 17.08.2000 року відповідач отримав ордер на жиле приміщення кв. АДРЕСА_1 . В ордер були вписані позивач як дружина та їхній син.

У вересні 2001 року відповідачем ОСОБА_3 було подано до органу приватизації Управління житлово-комунального господарства та комунальної власності Вінницької міської Ради заяву про передачу йому та членам його сім?ї в приватну власність квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка була задоволена.

Відповідач ОСОБА_3 здійснив приватизацію, в тому числі і на ім?я позивача, на що позивач згоди не надавала, заяву про приватизацію не підписувала.

Про приватизацію квартири позивач дізналась лише у 2023 році, коли звернулась до Вінницької міської ради про надання копії оскаржуваного рішення. У позасудовому порядку вона намагалась вирішити питання щодо скасування приватизації квартири, яка була здійснена без її згоди, проте у юридичному відділі виконкому Вінницької міської ради їй пояснили, що скасування рішення про приватизацію житла можливе лише шляхом подання позову до суду та визнання свідоцтва про право власності недійсним в цілому.

Позивач, вважає, що свідоцтво про право власності на квартиру не відображає її волевиявлення, оскільки оформлене без її участі. Такі помилкові дії під час приватизації квартири, в якій вона не проживає, призвели до порушення її прав.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення органу приватизації житла виконавчого комітету Вінницької міської ради №1655 від 27.09.2001 року про передачу у спільну часткову власність ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 та визнати недійсним свідоцтво від 27.09.2001 року про право власності.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.07.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в загальному позовному провадженні.

У судовому засіданні ОСОБА_3 позовні вимоги визнав.

ОСОБА_1 подала до суду заяву згідно з якою просила розгляд справи провести за її відсутності, заявлені нею вимоги просила задовольнити.

Представник відповідача Виконавчого комітету Вінницької міської ради подав до суду заяву згідно з якою просив розгляд справи провести за його відсутності, при розгляді даної справи поклався на розсуд суду, судові витрати просив залишити за позивачем.

Відповідач ОСОБА_2 подав заяву відповідно до якої просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до рішення виконкому Вінницької міської ради від 27.09.2001 №1655 року дозволено житловим органам приватизувати квартиру АДРЕСА_1 , що складається з 2 кімнат, загальною площею 55,1 кв.м з відновною вартістю на момент приватизації 09 грн. 92 коп.

На підставі вищевказаного рішення виконавчим комітетом Вінницької міської ради 27.09.2001року видано свідоцтво про право власності згідно з яким виконавчим комітетом Вінницької міської ради посвідчено, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_1 1/3, ОСОБА_2 1/3, ОСОБА_3 1/3.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закону) в редакції, яка діяла станом на 1999 рік, до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки(секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Стаття 7 Закону визначає, що за громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму.

Як вбачається з свідоцтва про право власності від 27.09.2001 року, виданого органом приватизації, квартира АДРЕСА_4 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 частка 1/3; ОСОБА_1 частка 1/3; ОСОБА_2 частка 1/3.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду вирішуються судом.

Відповідач ОСОБА_3 здійснив приватизацію, в тому числі і на ім?я позивача ОСОБА_5 , на що позивач згоди не надавала, заяву про приватизацію не підписувала.

Таким чином, встановлені судом обставини підтверджують те, що порушені законні права та інтереси позивача ОСОБА_1 та вона позбавлена можливості самостійно використовувати право на приватизацію житла, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат позивач просила залишити судові витрати за нею.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» , ст. ст. 4, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення органу приватизації житла виконавчого комітету Вінницької міської ради №1655 від 27.09.2001 року про передачу у спільну часткову власність ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 та визнати недійсним свідоцтво від 27.09.2001 року про право власності на вищезазначену квартиру.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 11.10.2024 р.

Суддя