ПОСТАНОВА

Іменем України

08 травня 2024 року м. Кропивницький

справа № 390/137/24

провадження № 22-ц/4809/750/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С. І., Чельник О. І.,

за участю секретаря судового засідання Савченко Н. В.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 , яка діє від власного імені та як законний представник своїх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

заінтересована особа ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області (суддя Бойко І. А.) від 19.01.2024,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

17.01.2024 ОСОБА_1 , яка діє від власного імені та як законний представник своїх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

У заяві вказала, що вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , у якому у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Усі разом вони проживають у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є чоловік заявниці.

За цією ж адресою зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 батька чоловіка заявниці - ОСОБА_5 , однак фактично він за цією адресою не проживає, але час від часу приходить та вчиняє сварки.

Між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 існує майновий спір стосовно права власності на вказаний житловий будинок, який ОСОБА_4 безпідставно вважає своєю власністю.

Неприязнь та погане ставлення ОСОБА_4 поширилася не лише на його сина ОСОБА_5 , а й на заявницю та їх дітей. Він систематично, впродовж кількох років, вчиняє сварки, залякує, висловлює погрози, вдавався до бійок, зокрема у присутності дітей, що негативно впливає на їх психологічний стан, а також психологічний стан заявниці.

Зокрема, 14.11.2023 ОСОБА_4 за місцем проживання заявниці й влаштував сварку, під час якої ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим налякав її та дітей, а тому вона викликала працівників поліції, які склали відносно ОСОБА_4 тимчасовий заборонний припис.

17.12.2023 у тому ж місці ОСОБА_4 знову вчинив сварку, псував речі, кричав, висловлювався нецензурною лайкою на адресу заявниці, її чоловіка, намагався вдарити заявницю, наніс тілесні ушкодження ОСОБА_5 . Очевидцями цього стали малолітні діти заявниці. Особливо негативно ця подія вплинула на меншого за віком сина заявниці.

03.01.2024 ОСОБА_4 знову приїздив до будинку проживання сім`ї заявниці, проте їх відсутність перешкодила йому затіяти нову сварку.

З приводу неправомірної поведінки ОСОБА_4 заявниця неодноразово зверталася до правоохоронних органів, але він її не змінив.

Систематичні протиправні дії ОСОБА_4 , які полягають в сімейному психологічному насильству шляхом залякування, погроз, приниження, образ заявниці та фізичному насильстві стосовно її чоловіка у присутності дітей, завдало їм моральних страждань, вони перебувають в стані постійного страху та напруги. Заявниця вважає, що існує висока вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства ОСОБА_4 , реального настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, тому вона просила суд застосувати до кривдника обмежувальний припис, а саме:

- заборонити ОСОБА_4 перебувати в місці постійного проживання (перебування) постраждалих осіб: ОСОБА_1 та її малолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_4 наближатися на відстань менше як 200 м до місця постійного проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 , інших місць частого відвідування постраждалими особами ОСОБА_1 та її малолітніми дітьми - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- заборонити ОСОБА_4 вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами: ОСОБА_1 та її малолітніми дітьми - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- заборонити ОСОБА_4 особисто, а також через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб: ОСОБА_1 та її малолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_4 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними.

2.Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19.01.2024 заяву ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , задоволено. Видано обмежувальний припис, яким вжито заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_4 , а також покладено на нього обов`язки строком на 6 місяців:

- заборонено ОСОБА_4 перебувати в місці постійного проживання (перебування) постраждалих осіб: ОСОБА_1 та її малолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонено ОСОБА_4 наближатися на відстань менше як 200 м до місця постійного проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 , інших місць частого відвідування постраждалими особами: ОСОБА_1 та її малолітніми дітьми - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- заборонено ОСОБА_4 вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами: ОСОБА_1 та її малолітніми дітьми - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або контактувати з ними через інші зв`язку особисто і через третіх осіб;

- заборонено ОСОБА_4 особисто, а також через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб: ОСОБА_1 та її малолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_4 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

У поданій до суду апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19.01.2024 у справі № 390/137/24 скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду оскаржується апелянтом з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Апелянт підтвердив наявність з 2020 року між ним, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 майнового спору щодо будинку, в якому проживає сім`я заявниці. Він вважає, що саме завдяки діям заявниці протиправно право власності на будинок перейшло до його сина, а не до нього в порядку спадкування. Крім того, він має право на користування спірним будинком, але заявниця та її чоловік не допускають його до цього будинку. Рішенням суду у справі № 390/479/20 його позов про усунення перешкод у користування будинком було задоволено. Це рішення виконане примусово. Проте ОСОБА_1 змінила замки на дверях у будинку і не допускає його в житло куди він час від часу за потреби з`являється.

Наразі існує ще одна судова справа № 390/594/21 про право власності на будинок, провадження у якій зупинено через перебування сина ОСОБА_5 , відповідача у тій справі, на військовій службі.

На думку апелянта звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про видачу обмежувального припису має нелегітимну мету перешкодити йому у доступі до житла.

Апелянт заперечує вчинення ним будь-коли та будь-яких дій відносно ОСОБА_1 та її дітей, які б мали ознаки домашнього насильства. Він вважає, що надані заявницею докази не доводять його винуватість у вчинені таких дій.

Стосовно подій 14.11.2023, про які вказала у заяві ОСОБА_1 , то в той день він хотів залишитися на ночівлю у спірному будинку. На це ОСОБА_1 почала ображати його нецензурною лайкою, а він її у відповідь, а також відкотив транспортний засіб, яким користується заявниця, у бік та поставив свій транспортний засіб (маршрутне таксі, на якому він працює). Через це ОСОБА_1 викликала поліцію і неправдиво звинуватила його у вчинені домашнього насильства. Поліцейський склалв відносно нього терміновий обмежувальний припис, протокол про вичнення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП та постанову про притягнення до відповідальності за ч. 8 ст. 133-1 КУпАП. При цьому поліцейський визначив рівень його небезпечності, як низький. До того ж не було встановлено, що потерпілими від його кривди, крім ОСОБА_1 , були діти.

17.11.2023 в апелянта у присутності заявниці, її дітей та сторонніх осіб виник конфлікт з його сином, ОСОБА_5 , через рухоме майно. Тоді ж сталася між ними бійка, участь у якій взяла й заявниця, завдавши йому кілька ударів. Апелянт припускає, що у відповідь він міг торкатися когось із присутніх, висловлювався нецензурно, кричав. У обстановці, яка тоді склалася, апелялнт вважає потерпілим саме себе.

4.Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на скаргу, який надійшов до суду від ОСОБА_1 , викладено незгоду з вимогами та доводами апелянта. Натомість висловлено думку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

5.Короткий зміст пояснень учасників справи, висловлених у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Апелянт ОСОБА_4 та його представник адвокат Язан Л. С. підтримали апеляційну скаргу, надали усні пояснення стосовно викладених у ній аргументів.

Заявник ОСОБА_1 та її представник адвокат Калінка-Бондар О. Б. апеляційну скаргу не визнали, надали усні пояснення щодо обставин справи.

6.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

Відповідно до свідоцтв про народження серії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (свідоцтво НОМЕР_1 та свідоцтво НОМЕР_2 , відповідно) їх батьки - ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

З 04.04.2022 ОСОБА_5 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 .

02.03.20230, 05.03.2020, 09.03.2020, ОСОБА_1 зверталася до чергової частини Відділення поліції № 2 (м.Кропивницький) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області з приводу неодноразових сварок, що вчиняв ОСОБА_4 за її місцем проживання. В ході проведення перевірки встановлено, що між ОСОБА_4 та його сином ОСОБА_5 і невісткою ОСОБА_1 виникають систематичні конфлікти через майновий спір з приводу будинку за адресою: АДРЕСА_1 . З учасниками конфлікту проведено профілактичну бесіду щодо недопущення протиправних дій та роз`яснено, що всі спірні питання щодо користування та володіння спірним майном вирішуються виключно в судовому порядку.

ОСОБА_4 , батько ОСОБА_5 , висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_1 , висловлював погрози фізичною розправою їй та ОСОБА_5 , затіяв бійку з останнім, яку з будинку спостерігали малолітні діти.

14.11.2023 поліцейським СРППВПЧ (м. Кропивницький) Кропивницького РУП ГУНП в кіровоградській області ОСОБА_6 було видно терміновий заборонний припис серія АА № 368574 стосовно ОСОБА_4 у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства психологічного характеру, яке виявлялося у систематичному вчиненні сварки з невісткою в будинку сина та образи нецензурною лайкою стосовно потерпілої особи - невістки ОСОБА_1 . Встановлено заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою на 10 діб з 21.00 год 14.11.2023 до 21.00 год 24.11.2023.

Згідно з листом начальника Кіровоградського ЦГМ від 29.12.2023 № 9910-01-856/9910-02 до робочого кабінету ОСОБА_1 , яка працює в секторі бухгалтерського обліку Кіровоградського обласного центру гідрометеорології, 27.12.2023 зайшли невідомі особи, після чого з кабінету лунали гучна лайка чоловічим голосом. Пізніше ОСОБА_1 пояснила, що це був її свекор разом зі своєю дружиною, який прийшов до неї з погрозами з приводу майна, яке він вважає своїм.

28.12.2023 ОСОБА_1 звернулась до медичної установи з приводу погіршення здоров`я після сварок і погроз зі сторони свекра.

7.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення учасників справи, переглянувши її в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1.Норми права та акти законодавства, які підлягають застосуванню

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 1, ч. 2 ст. 2 ЦПК України).

Згідно з п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України«Про запобігання та протидію домашньому насильству», батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України«Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Згідно з преамбулою Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII) цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до п. 2, 3, п. 6, п. 8, п. 14 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII:

дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства;

домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;

особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

У ч. 2 ст. 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.02.2023 у справі № 531/352/22 зазначено: «У випадку застосування обмежувального припису в межах цивільного процесу суд, виходячи з принципу розумності, має оцінити лише підстави для висновку про наявність домашнього насильства, ризику його продовження чи повторного вчинення».

8.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

У справі, що переглядається в апеляційному порядку, суд першої інстанції правильно встановив, що на грунті майнового спору між ОСОБА_4 , з одного боку, та його сином ОСОБА_5 і дружиною останнього - ОСОБА_1 , з іншого боку, виникли неприязні відносини.

У зв`язку із цим між ними неодноразово виникали сварки. Зокрема, 02.03.2020, 05.03.2020, 09.03.2020 та 14.11.2023 про такі обставини орган поліції повідомляв ОСОБА_5 або ОСОБА_1 , скаржачись на порушення ОСОБА_4 порядку за адресою: АДРЕСА_1 . Одного разу, 04.03.2020, з заявою про конфлікт із сином до органу поліції звертався ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові від 09.03.2023 у справ № 711/3693/22 Верховний Суд вказав: «Докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

Як докази до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей

та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства».

Те, що з 2020 року між учасниками цієї справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а також не учасником цієї справи - чоловіком заявниці - ОСОБА_5 існує конфлікт, який виник через оспорювання ОСОБА_4 прав його сина - ОСОБА_5 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , вказано у заяві ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису та в апеляційній скарзі на рішення суду, яку подав ОСОБА_4 .

Тобто наявність майнового спору за участі учасників справи, цими ж учасниками справи визнається.

Суд першої інстанції врахував, що згідно з довідкою начальника превенції Кропивницького РВП Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області від 16.03.2020 № 1873/18-2020 у зв`язку із майновим спором між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 виникали непоодинокі сварки, що ставало приводом для їх звернень до органу поліції.

Зокрема, учасники справи визнають, що 14.11.2023 у домоволодінні за вказаною адресою між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і ОСОБА_1 виникла сварка під час якої ОСОБА_4 вимагав впустити його в будинок, повернути йому майно, яке він вважає своїм. Дослідженими судом відео- та звукозаписими підтверджено, що ОСОБА_4 висловлювався на їх адресу нецензурною лайкою, ображав, погрожував.

Того ж числа, 14.11.2023, поліцейським СРППВПЧ (м. Кропивницький) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 видав терміновий заборонний припис серія АА № 368574 стосовно ОСОБА_4 у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства психологічного характеру, яке виявлялося у систематичному вчиненні сварок з невісткою в будинку сина та образи нецензурною лайкою стосовно потерпілої особи - ОСОБА_1 . Встановлено заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою на 10 діб з 21.00 год 14.11.2023 до 21.00 год 24.11.2023.

17.11.2023 у домоволодінні за вказаною адресою знову між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і ОСОБА_1 виникла сварка під час якої ОСОБА_4 вимагав повернути йому майно, яке він вважає своїм, висловлювався на їх адресу нецензурною лайкою, ображав, погрожував. Згодом сварка переросла у бійку між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , очевидцями чого були діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 фактично визнає, що ці обставини мали місце, але не погоджується з висновками суду першої інстанції, які той зробив з цих обставин. На його думку, суд не врахував підстави виникнення тривалого сімейного конфлікту, неправомірні дії заявниці, які сприяли заволодінню його сином майном, яке за правом спадкування має належати апелянту, відсутність його вини та неможливість через це покладення на нього будь-якої відповідальності за наслідки конфлікту.

Проте такі доводи апелянта колегія суддів апеляційного суду відхиляє.

У заяві про видачу обмежувального припису заявниця вказала, що саме ОСОБА_4 є ініціатором сварок, при цьому він регулярно висловлює погрози та образи на її адресу та адресу її чоловіка, вчинив бійку, а тому вона постійно відчуває тривогу і невпевненість у своїй безпеці через дії ОСОБА_4 , особливо за відсутності вдома чоловіка, який проходить службу в Збройних Силах України. Через це її нервовий стан істотно погіршився й вона була змушена звертатися за медичною допомогою. Крім того, агресивні дії заінтересованої особи щодо неї та її чоловіка негативно вплинули на дітей заявниці, малолітніх ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які ставали очевидцями регулярних сварок з боку їх діда ОСОБА_4 з їх батьками, бійки між дідом та батьком дітей.

Так згідно з дослідженим судом першої інстанції висновком психолога Ліцею «Нова школа», де навчається дитина ОСОБА_2 , 2010 р. н., після бесіди з дитиною, яка відбулася 11.03.2020 встановлено, що дитина комунікабельна, в родині сприятлива сімейна обстановка, вдома почуває себе в безпеці, але при згадці про дідуся з бабусею у дитини спостерігається підвищений рівень тривожності та страху. Зі слів дитини, це обумовлено тим, що вона була свідком конфлікту між батьками та дідусем ОСОБА_7 .

На підставі психологічного висновку від 10.01.2023, складеного кандидатом психологічних наук, доцентом кафедри практичної психології ЦДПУ імені ОСОБА_8 ОСОБА_9 , місцевий суд встановив, що пережита конфліктна ситуація між ОСОБА_1 та її свекром ОСОБА_4 , між ним та чоловіком й іншими родичами досліджуваної, а також пасивними учасниками малолітніми ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вплинула психотравмуюче на їх психоемоційний стан. Бійка, приниження гідності, образи, погрози на адресу матері, які діти вони сприймають реально, зумовило у малолітніх дітей почуття страху та сприйняття ОСОБА_4 як агресора. Мати та її діти переживають симптоми психотравми: шок, заперечення, невіра, перепади настрою, порушення когнітивних процесів, сум, відчуття безнадії, занепокоєння і страх. Психолог дійшов категоричного висновку про гостру потребу запобігання участі дітей у конфліктах родичів діда ОСОБА_7 та батьків дітей, тимчасового обмеження спілкування дітей з дідом ОСОБА_7 , вжиття дієвих заходів щодо попередження виникнення конфліктів в присутності дітей, забезпечення усім досліджуваним емоційно спокійного, комфортного та стабільного середовища.

Місцевий суд правильно оцінив докази у справі та обґрунтовано вважав ці обставини доведеними. Доводи апеляційної скарги не спростовоють належності, допустимості та достовірності доказів у справі, правильності їх оцінки місцевим судом.

Надаючи встановленим обставинам юридичну кваліфікацію, суд першої інстанції дійшов обгрнтованого висновку, що ОСОБА_4 вчинив психологічне насильство в сім`ї, яке виявилося у неодноразових, впродовж тривалого часу словесних образах, погрозах, приниженні та залякувані ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а також у бійці між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , очевидцями якої були ОСОБА_1 та малолітні ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , що викликало в останніх побоювання за свою безпеку, безпеку членів їх сім`ї, спричинили емоційну невпевненість, сумніви у здатності захистити себе. З огляду на це, суд обгрнутовано визнав ОСОБА_4 кривдником у розумінні ст. 1 Закону № 2229-VIII.

Те, що саме ОСОБА_4 неодноразово був ініціатором сварок під час яких він висловлював на адресу ОСОБА_1 та її чоловіка словесні образи, погрози, приниження, переслідував заявницю на її робочому місці та влаштував там з нею сварку, підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, які заінтересована особа не спростував.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що обставини справи вказують на послідовність та тривалістьдій ОСОБА_4 з однією метою - вплив на волевиявлення ОСОБА_5 у вирішення майнового спору між ними. При цьому ОСОБА_4 не обмежувався лише правовими методами (звернення до суду з позовами до ОСОБА_5 про скасування державної реєстрації права власності на будинок з надвірними будівлями та усунення перешкод у користуванні цим майном справа № 390/479/20; про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на будинок, визнання права власності на майно в порядку спадкування справа № 390/594/21), а й здійснював психологічне насильство, зокрема відносно заявниці ОСОБА_1 дружини ОСОБА_5 для досягнення своєї мети.

Саме через те, що доведеним є систематичне висловлення заінтересованою особою словесних образ, погроз, приниження, переслідування, залякування не лише на адресу його сина ОСОБА_5 , а й на адресу заявниці ОСОБА_1 , місцевий суд обґрунтовано вважав останню постраждалою від психологічного насильства.

Та обставина, що діти заявниці, малолітні ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , були очевидцями, як мінімум, описаних подій 17.11.2023 підтверджується доказами у справі, а саме відео- та звукозаписими, а тому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII, вони визнаються дітьми, які постраждали від домашнього насильства, вчиненого заінтересованою особою цій справі.

Доводи ОСОБА_4 про те, що саме він є потерпілим від неправомірних дій заявниці та його сина, які, на його переконання, фактично позбавили його майна, не заслуговують на увагу так, як наявність будь-яких майнових спорів між членами сім`ї або родичами не може бути виправданням вчинення домашнього насильства у будь-якій формі.

Оцінюючи ризики вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства ОСОБА_4 , суд першої інстанції врахував, що такі дії з боку кривдника повторювалися. Зокрема, після видання термінового заборонного припису від 14.11.2023 він 17.12.2023 вчинив повторно домашнє насильство відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , очевидцями чого стали їх діти. Крім того, 27.12.2023 він вчинив сварку із заявницею, прийшовши до неї на роботу.

Отже, суд врахував, що відносини учасників конфлікту не покращилися, а ОСОБА_4 не дав критичної оцінки агресивності своїх дій, що вказує на високий ступінь ризику повторення ним таких дій, що може поглибити (збільшити) психоемоційні страждання заявниці та її дітей.

Доводи апелянта про те, що місцевий суд не врахував, що заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису є лише способом вирішення питання про усунення заінтересованої особи від користування спірним майном колегія суддів апеляційного суду відхиляє, оскільки обставини справи вказують на обґрунтованість доводів заявниці про домашнє насильство.

Оцінки пропорційність втручання суду у права та свободи ОСОБА_4 при застосуванні обмежувального припису, суд апеляційної інстанції враховує висновки верховного Суду, викладені у пунктах 71 73 постанови від 22.02.2023 у справі № 531/5352/22: «71. Відповідно до практики ЄСПЛ будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, зокрема, заходи втручання мають бути передбачені національним законодавством (дивитись, наприклад, рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» («Shchokin v. Ukraine», заяви № 23759/03 та № 37943/06, п.п. 5051). При цьому таке втручання має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (дивитись, наприклад, рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява № 4909/04, п. 39).

72. Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. В свою чергу, згідно із частиною четвертою статті 13 Конституції України держава взяла на себе зобов`язання забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності. Однак частина перша статті 63 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно, враховуючи що найвища соціальна цінність, закріплена у статті 3 Конституції України, переважає над конституційним правом особи, передбаченим частиною четвертою статті 13 Конституції України, що відповідає загальному інтересу суспільства, допускається обмеження останнього на користь першого в межах правил, встановлених законом. Тому висновок суду першої інстанції щодо можливості застосування обмежувального припису, за яким звернулась заявниця, не суперечить вимогам закону в цьому аспекті.

73. У цій справі суд апеляційної інстанції не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції безпідставно проігнорував той факт, що життя та здоров`я, недоторканність і безпека заявниці як найвища соціальна цінність переважають над правом заінтересованої особи на її житло, а тому допускається його обмеження, оскільки втручання держави у це право через механізм обмежувального припису є виправданим, якщо суд встановив підстави для застосування цього обмежувального припису. Отже, відмова у задоволенні заяви про застосування обмежувального припису на тій підставі, що такий припис обмежить (тимчасово) право приватної власності особи на житло, в цьому випадку є безпідставним».

Тож і в справі, яка переглядається в апеляційному порядку, суд виходить з того, що життя та здоров`я, недоторканність і безпека заявниці та її малолітніх дітей, як найвища соціальна цінність, переважають над правом заінтересованої особи на житло, а тому допускається його обмеження, оскільки суд встановив підстави для застосування цього обмежувального припису.

Крім того, ОСОБА_4 пояснив у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, що він проживає у квартирі своєї дружини ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_2 , а тому, на думку колегії суддів, тимчасова заборона йому перебувати за адресою: АДРЕСА_1 , де проживають постраждалі особи, не завдасть непропорційного втручання у його право на користування цим житлом.

Враховуючи, що обмежувальний припис стосовно кривдника є тимчасовим заходом обмеження його прав, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи, то подальше його застосування залежить виключно від поведінки особи кривдника.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи колегія суддів апеляційного суду не встановила.

9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини учасників справи, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

З огляду на таке, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19.01.2024 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 25.06.2024.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. І. Мурашко

О. І. Чельник