САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/2043/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2024 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Мовшовичі Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у м. Дніпро матеріали цивільної справи за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2024 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилається на те, що 19.03.2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики №-56853, відповідно до умов якого, Кредитодавець надав, Позичальнику грошові кошти в сумі 4000,00 грн. шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку Позичальника, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця. Договір позики укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики №-56853 від 19.03.2021 року, що акцептована Відповідачем 19.03.2021 року, шляхом підписання електронним підписом Відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч.6 і 12 п.1 ст.3, ст.12, п.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», ч.1 ст.205 Цивільного Кодексу України). Зазначені умови є публічною пропозицією розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України. ОСОБА_1 здійснив дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначення інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 4000,00 грн. Перерахування грошових коштів на картку Позичальника було здійснено за допомогою компанії ТОВ «Платежі онлайн», яка відповідно до умов Договору доручення № ПБ 1354/07 від 07.07.2020 року, що укладений між ТОВ «Платежі онлайн» та ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», зобов`язалась надавати технічну можливість в перерахуванні коштів на картку Позичальника на підставі укладеного договору позики. Пропозиція (Оферта) на укладення електронного Договору позики №-56853 підписано Позичальником ОСОБА_1 19.03.2021 року електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений Позичальником в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця. Згідно п.п.2.3. Договору позики, дата видачі кредиту 19.03.2021 року дата повернення кредиту 08.04.2021 року (включно), термін користування кредитом 20 діб. Відповідно до п.п.2.5. Договору позики, за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплатити Товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток №1 до цього Договору). Умовами Договору позики на період зазначений в п.п.2.3. Договору, плата за користування Кредитом встановлена в розмірі 1,85% за кожен день користування Кредитом. Пунктом 2.7. Договору позики встановлено, що Плата за користування Кредитом нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів, користування Кредитом, визначену у п.п.2.3. цього Договору та починається у дату списання Кредитних коштів з Рахунку Товариства й закінчується у дату зарахування Суми кредиту та плати за користування Кредитом на Рахунок Товариства. Відповідно до п.п.9.2 Договору позики, цей Договір укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається, у відповідності до вимог ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних Позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти цей Договір, надсилаються Товариству та призначені для ідентифікації підписувача цих даних. Пунктом 9.3. Договору позики встановлено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором, вказаний у п.п.9.2. цього Договору, має юридичну силу власноручного підпису. Підписанням Договору позики Відповідач, також підтвердив, що він був ознайомлений з усіма його умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. 07.07.2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення права вимоги №07-07/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики №-56853 від 19.03.2021 року, що укладений між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та позичальником ОСОБА_1 10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги до Боржників, в тому числі за договором позики №-56853 від 19.03.2021 р., що укладений між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та позичальником ОСОБА_1 . Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на 08.04.2024 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 30518,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4000,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 26518,00 грн.; заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дат виготовлення розрахунку заборгованості) - 0,00 грн.; заборгованість з комісії - 0,00 грн. Просить суд, стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за Договору про надання споживчого кредиту №-56853 від 19.03.2021 року у розмірі 30518 (тридцять тисяч п`ятсот вісімнадцять) грн. 00 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 4000,00 грн., заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги 26518,00 грн., а також судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) грн. 00 коп.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2024 року справу призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження.

20 травня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та стягнути з позивача витрати на правову допомогу. В обґрунтування відзиву зазначила, що позивач у справі не внесений до реєстру колекторських компаній, що вказує на відсутність правових підстав у нього для звернення до суду з позовом. Жодних повідомлень про зміну кредитора відповідачу, як споживачу, не направлялось, не надавалось та про таку зміну він дізнався виключно у зв`язку з надходження позову до суду, що додатково вказує на порушення Закону, допущені позивачем та відсутність у нього правових підстав для звернення до суду. Попередній кредитор в особі ТОВ «Вердикт Капітал» вже намагався безпідставно стягнути з відповідача грошові кошти на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса, який рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18.05.2022 у справі №206/5385/21 був скасований, а тому, вважає, оскільки попередня колекторська компанія не змогла шахрайським шляхом стягнути з нього кошти, уступила своє право вимоги. Позивач здійснює нарахування відсотків після закінчення строку дії договору та до моменту пред`явлення позову до суду. В даному випадку, Позивач просить стягнути з відповідача відсотки за весь час прострочення зобов`язання, навіть поза межами строку дії договору позики, що не узгоджується з практикою Верховного Суду та свідчить про явну безпідставність позовних вимог. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Крім того, позивач не надав доказів на підтвердження перерахування чи отримання відповідачем кредитних коштів. Належного розрахунку заборгованості позивачем не надано. Матеріали позовної заяви та додатки до неї не містять підтвердження руху коштів по договору позики №-56853 від 19.03.2021 року із зазначенням суми заборгованості за договором позики, та не є відповідним розрахунком заборгованості та фінансовим документом на підтвердження розрахунків між позикодавцем та Відповідачем. Крім того, Позивачем не надано суду доказів того, яка заборгованість існувала перед первісним кредитором у Відповідача на час укладення договору про відступлення права вимоги. Вважає, що вказаний розмір процесуальних витрат є неспівмірним. Крім того, вважає, що штрафні санкції нараховані з пропуском строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Також просив стягнути витрати на правову допомогу.

10 червня 2024 року від представника позивача ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення, в яких вона просила позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Зазначила, що товариство з обмеженою відповідальність «Коллект Центр» відповідно до укладеного договору є новим стягувачем, а відтак всі відповідні посилання відповідача є намаганням уникнути виконання зобов`язань за невиконаним договором. Відповідач не заперечує факт укладення договору, факт видачі кредитних коштів та порушень своїх зобов`язань. Також, відповідач не надає суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості. Посилання відповідача на повторне звернення з вимогою про стягнення заборгованості є безпідставним, з огляду на те, що справа, яка розглядалась в суді, а саме визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не є

тотожною. Крім того, виконавчий напис було скасовано, у зв`язку із недодержанням

нотаріусом при вчиненні виконавчого напису визначеної процедури (а саме: з матеріалів справи не встановлено, що при вчиненні напису нотаріус отримав від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту). Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору, які підлягають застосуванню у період прострочення, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку за встановленою відсотковою ставкою. Відповідач відповідно до умов договору позики мав повернути кошти до 08.04.2021 року (включно). Тобто, з 09.04.2021 року почалося прострочення виконання зобов`язань боржника за договором позики. Позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська 09 квітня 2024 року. Крім цього, відповідно до договору позики визначено, що до правовідносин пов`язаних із поверненням суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та будь-яких інших платежів, належних з позичальника, застосовується строк позовної давності тривалістю у 20 років.

Представник позивача в позовній заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, від його представника ОСОБА_2 надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу без виклику сторін та зазначила, що раніше поданий відзив підтримує в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступні підстави.

Судом встановлено, що 19.03.2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики №-56853, відповідно до умов якого, Кредитодавець надав, Позичальнику грошові кошти в сумі 4000,00 грн. шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку Позичальника, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця (а.с.5-12).

Договір позики укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики №-56853 від 19.03.2021 року, що акцептована Відповідачем 19.03.2021 року, шляхом підписання електронним підписом

Відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч.6 і 12 п.1 ст.3, ст.12, п.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», ч.1 ст.205 Цивільного Кодексу України).

Зазначені умови є публічною пропозицією розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України.

ОСОБА_1 здійснив дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначення інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 4000,00 грн., що підтверджується квитанцією та довідкою (а.с.13, 13зв.)

Перерахування грошових коштів на картку Позичальника було здійснено за допомогою компанії ТОВ «Платежі онлайн», яка відповідно до умов Договору доручення №ПБ 1354/07 від 07.07.2020 року, що укладений між ТОВ «Платежі онлайн» та ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», зобов`язалась надавати технічну можливість в перерахуванні коштів на картку Позичальника на підставі укладеного договору позики.

Пропозиція (Оферта) на укладення електронного Договору позики №-56853 підписано Позичальником ОСОБА_1 19.03.2021 року електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений Позичальником в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця.

Згідно п.п.2.3. Договору позики, дата видачі кредиту 19.03.2021 року дата повернення кредиту 08.04.2021 року (включно), термін користування кредитом 20 діб. Відповідно до п.п.2.5. Договору позики, за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплатити Товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток №1 до цього Договору). Умовами Договору позики на період зазначений в п.п.2.3. Договору, плата за користування Кредитом встановлена в розмірі 1,85% за кожен день користування Кредитом.

Пунктом 2.7. Договору позики встановлено, що Плата за користування Кредитом

нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів, користування Кредитом, визначену у п.п.2.3. цього Договору та починається у дату списання Кредитних коштів з Рахунку Товариства й закінчується у дату зарахування Суми кредиту та плати за користування Кредитом на Рахунок Товариства.

Відповідно до п.п.9.2 Договору позики, цей Договір укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається, у відповідності до вимог ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних Позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти цей Договір, надсилаються Товариству та призначені для ідентифікації підписувача цих даних.

Пунктом 9.3. Договору позики встановлено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором, вказаний у п.п.9.2. цього Договору, має юридичну силу власноручного підпису. Підписанням Договору позики Відповідач, також підтвердив, що він був ознайомлений з усіма його умовами та йому була надана вся інформація, передбачена

вимогами чинного законодавства.

07.07.2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення права вимоги №07-07/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором позики №-56853 від 19.03.2021 року, що укладений між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та позичальником ОСОБА_1 (а.с.18-22)

10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги до Боржників, в тому числі за договором позики №-56853 від 19.03.2021 р., що укладений між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та позичальником ОСОБА_1 (а.с.23-28).

Представник відповідача у відзиві зазначив, що позивачем не надано належного розрахунку заборгованості.

Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також частиною 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

З огляду на положення ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною 2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №755/7704/15 вказано наступне: «Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

В постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №464/4985/15 викладено такий правовий висновок: «Твердження заявника про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості станом на 07 квітня 2015 року, який містить детальний розпис нарахованої заборгованості, як поточної так і простроченої, відповідно до графіку погашення кредиту, з вказівкою на щомісячні платежі, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом та дати здійснення платежів позичальником. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_1 не надала».

Позивачем надано розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на 08.04.2024 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 30518,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4000,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 26518,00 грн.; заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дат виготовлення розрахунку заборгованості) - 0,00 грн.; заборгованість з комісії - 0,00 грн. (а.с.14-17), а доказів зворотного відповідачем або його представником не надано.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особо внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги)

одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України).

Визначення факторингу міститься у ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Згідно до ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували

момент переходу цих прав.

Частиною 1 ст.1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предмет договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою

настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Так, згідно із ст.13 ЗУ «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Згідно з п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію).

Відповідно до п.4 ст.11 Закону «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом її розміщення в мережі Інтернет, в інших інформаційно-телекомунікаційних системах або шляхом надсилання електронного повідомлення, метою якого є прямо опосередковане просування товарів, робіт та послуг або ділової репутації осо провадить господарську або незалежну професійну діяльність.

Закон про електронну комерцію» прямо передбачає, що оферта може включати всі не умови шляхом перенаправлення споживача до іншого електронного документа.

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку особа отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або СМС-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення.

Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За змістом ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені ст.611 ЦК України.

Згідно з ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Також, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «Коллект центр» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що ТОВ «Коллект центр» вправі вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок із повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Стосовно строків позовної давності суд зазначає наступне.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з даним позовом 22.04.2024 року (а.с. 45-46).

Частиною 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Відповідно до п. 2.3 договору позики, строк користування кредитними коштами складає 20 діб та починається з 19.03.2021 року та закінчується 08.04.2021 року (включно).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем не було здійснено жодного платежу на погашення заборгованості за договором позики.

Таким чином, з 09.04.2021 року почалося прострочення виконання зобов`язання відповідача за договором позики.

Статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Пунктом 9.8 договору позики №-56853 від 19.03.2021 року встановлено, що до правовідносин, пов`язаних з поверненням суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та будь-яких інших платежів, належних з позичальника, застосовується строк позовної давності тривалістю у 20 (двадцять) років.

Відтак, позивач звернувся до суду з даним позовом в межах строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За встановлених обставин, суддя приходить до висновку, щов дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, оскільки відповідач не в повному обсязі виконав прийняті на себе відповідно до Договору позики №-56853 від 19.03.2021 року зобов`язання, у зв`язку з чим вимоги позивача є обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі.

З приводу вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Положенням статті 10 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом.

Згідно з вимогами частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1, 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

За приписами ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги; 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано суду: копію договору про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02.01.2023 року з додатком (прайс-листом) (а.с.39зв.-41); копію платіжної інструкції № від 15.03.2024 року (а.с.42); заявкою на надання юридичної допомоги №91 від 01.03.2024 року (а.с.43); витягом з Акту №1 про надання юридичної допомоги від 08.03.2024 року (а.с.44).

Враховуючи предмет та складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг (однотипність/стандарт), а також засад розумності, справедливості, співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу професійну допомогу у розмірі 4000,00 грн., оскільки 9000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною зі складністю справи та обсягом правової допомоги, наданої позивачу.

Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Керуючись ст.59 Конституції України, ст.10 ЗУ «Про судоустрій і статус судді», ст.ст.3, 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», ст.13 ЗУ «Про споживче кредитування», ст.18 ЗУ «Про електронні довірчі послуги», ст.ст. 207, 512, 514, 526, 527, 530, 610, 611, 626, 628, 634, 638, 1049, 1050, 1054, 1077, 1078 ЦК України, ст.ст. 5-13, 33-34, 76-81, 83, 89, 133, 134, 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 272-279, 280-284 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (м. Київ, вул. Мечнікова, буд.3, офіс 306, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за Договору позики №-56853 від 19.03.2021 року у розмірі 30518 (тридцять тисяч п`ятсот вісімнадцять) грн. 00 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 4000,00 грн., заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги 26518,00 грн., а також судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.,

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.П.Румянцев