Справа № 752/9556/24
Провадження № 2/201/3632/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Покопцевої Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

02.08.2024р. за підсудністю з Голосіївського районного суду м. Києва до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла цивільна справа за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 128 285 грн. 21 коп. (а.с. №1-5, 65).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 06.08.2024р. було прийнято до розгляду цивільну справу та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №68).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача - Москаленко М.С. (діє на підставі довіреності від 07.12.2023р. - а.с. №46) в позовній заяви посилалася на те, що між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «ІНФІНАНС» було укладено договір позики № шляхом підписання Акцепту оферти від 23.07.2021р. на укладення договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № від 23.07.2021р. та отримання кредиту на суму 10 929 грн. згідно Заявки-анкети та надано згоду на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналога власноручного підпису позичальника. Також 13.07.2021р. між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» було укладено кредитний договір № 06902-07/2021 на суму 6 000 грн. Так само цей кредитний договір було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. За цими договорами позичальник ОСОБА_1 отримав позику та кредитні кошти та взяв на себе зобов`язання повернути ці кошти, сплатити відсотки в строки та на умовах погоджених в договорах. Відповідач належним чином грошові зобов`язання перед кредиторами не виконував, внаслідок чого у нього перед останніми виникла прострочена заборгованість. В наступному між фінансовими компаніями (як первісним кредитором) та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» були укладені договори факторингу, за якими позивач набув права вимоги до відповідача у розмірі визначеному в Реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною договорів факторингу. Враховуючи, що після направлення позивачем на адресу відповідача повідомлень про відступлення права вимоги з вимогою погашення боргу, відповідач не здійснив жодних погашень, позивач звернувся до суду з відповідним позовом та просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за: за договором позики № від 23.07.2021р. у розмірі 110 765 грн. 21 коп., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 10 928 грн. 99 коп.; заборгованість за відсотками 99 836 грн. 22 коп. та за кредитним договором № 06902-07/2021 від 13.07.2021р. у розмірі 17 520 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 6 000 грн.; заборгованість за відсотками 11 520 грн., а також понесені ним судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3 028 грн.

Представником відповідача адвокатом Зубревим В.О. (діє на підставі ордеру від 04.11.2024р. а.с. № 110) 05.11.2024р. в порядку ст. 178 ЦПК України через систему «Електронний суд» подано відзив на позов, по тексту якого адвокат звертав увагу суду на те, що договори позики, на які йде посилання у позові, не містять особистих підписів ОСОБА_1 , до позову не долучено доказів видачі в межах договорів позики та отримання відповідачем певних коштів, а квитанція від 23.07.2021р. не дає можливості встановити повні реквізити рахунку, бо має більшість цифр позначених символом «*». Також представник відповідача зазначав, що позовна заява не містить обґрунтованого розрахунку сум, на стягненні яких наполягає представник позивача, взагалі у позивача відсутні підстави для стягнення заборгованості. Також, на думку адвоката, відсутні докази набуття позивачем права вимоги до ОСОБА_1 внаслідок укладення договору факторингу. Окрім цього, зверталася увагу суду на те, що реєстр не містить даних про відступлення права вимоги саме за договором з ОСОБА_1 , в реєстрі номер договору має зайву цифру, а в договорі факторингу від 18.02.2022р. в п.п.3.2. та 3.3. відсутні числові значення (а.с. № 95-108).

На підставі вищезазначеного, представник відповідача просив відмовити у позові.

Представником позивача ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 07.12.2023р. а.с. № 127) в порядку ст. 179 ЦПК України через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив, де представник позивача зауважувала на тому, що ОСОБА_1 уклав 23.07.2021р. договір позики № з ТОВ «ІНФІНАНС», а 13.07.2021р. з ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» - кредитний договір № 06902-07/2021. Ці електронні правочини були оформлені шляхом фіксації волі сторін та змісту. Фіксація укладання договорів здійснювалася за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. В даному випадку, воля сторін електронного правочину була втілена в електронному документі. Так, верифікація та ідентифікація позичальника здійснювалася через ІТС первісного кредитора. Кредитний договір укладався в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в ІТС первісного кредитора. Позичальник здійснив оформлення кредиту шляхом заповнення Заявки на отримання кредиту на сайті первісного кредитора, обов`язково зазначивши всі дані, зазначені в Заявці як обов`язкові для заповнення. В момент введення коду на сайті первісного кредитора позичальник направляє первісному кредитору електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) підписане одноразовим ідентифікатором. Після вводу даного коду кредитний договір вважається підписаним. Тобто для укладання електронних договорів відповідач здійснив певну послідовність дій, які були направленні на реальне укладення договорів та отримання коштів. Також, представник позивача звертала увагу на те, що доступ до виписок по картці, на яку перераховано кошти, має банк-емітент та сам відповідач, отже позивач не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів. На спростування інших доводів представника відповідача, представник позивача до відповіді на відзив долучила: витяг з Реєстру боржників від 24.11.2022р. (Додаток № 1 до Договору факторингу № 24/11-22/2 від 24.11.2022р.); витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу № 18022022 від 18.02.2022р.; копію платіжного доручення № 18101 від 22.02.2022р.; копію платіжної інструкції № 19056 від 30.11.2022р. (а.с. № 112-126).

За вищезазначеного, доводи представника відповідача просила відхилити.

Представником відповідача адвокатом Зубревим В.О. (діє на підставі ордеру від 04.11.2024р. а.с. № 110) 18.11.2024р. в порядку ст. 180 ЦПК України через систему «Електронний суд» подано заперечення на відповідь на відзив, зміст яких повторює аргументи, які містяться по тексту відзиву на позов. Додатково, представник відповідача просив суд не приймати в якості доказів надіслані представником позивача одночасно з відповіддю на відзив письмові докази, оскільки вони подані не одночасно з позовом (а.с. № 140-146).

В судові засідання 10.10.2024р., 23.10.2024р. та 18.11.2024р. представник позивача не з`явився, про дату та час розгляду справи позивач повідомлявся належним чином, а саме шляхом надіслання електронних повідомлень (а.с. № 73, 74, 81, 82, 93, 94). У позовній заяві представник позивача просила справу розглядати за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. №5).

Від представника відповідача адвоката Неруша О.В. (діє на підставі ордеру від 23.10.2024р. а.с. № 88) 18.11.2024р. надійшла заява, по тексту якої адвокат просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав, які зазначені по тексту відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив. Крім того, з урахуванням неявки представника позивача, адвокат просив справу розглядати також і за відсутності відповідача та його представника (а.с. № 148).

З урахуванням прохання представника позивача по тексту позову, а також заяви представника відповідача від 18.11.2024р., суд у відповідності до положень ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалив рішення суду в судовому засіданні 18.11.2024р. за відсутності обох сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Підстав для ухвалення по справі заочного рішення у цій справі немає, оскільки відсутня сукупність умов для ухвалення заочного рішення, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України (представник відповідача по справі 05.11.2024р. подав відзив на позов, а 18.11.2024р. - заперечення на відповідь на відзив, яким буде дана належна оцінка поряд з іншими обставинами та доказами у справі).

Суд, вивчивши матеріали справи, надавши оцінку змісту заперечень проти позовних вимог, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

23.07.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № у розмірі 10 929 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, зі сплатою відсотків за користування кредитом, строк кредитування 30 днів (а.с. № 6).

Договір позики підписано шляхом підписання Акцепту оферти від 23.07.2021р. на укладення договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № від 23.07.2021р. та отримання кредиту згідно Заявки анкети та надано згоду на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора в якості аналога власноручного підпису позичальника, а саме 819u2g (а.с. №7).

Пропозиція укласти договір про надання позики, Акцепт оферти на укладення договору про надання позики, паспорт споживчого кредиту, «Графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, 26.06.2021р. був підписаний електронним підписом 2L3Z8W (а.с.№7 зв.ст.).

24.11.2022р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №24/11-22/2, згідно якого до нового кредитора ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до позичальника ОСОБА_1 за Договором позики № від 23.07.2021р. (а.с. №13-15).

Згідно п. 1.2 договору факторингу, сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною його договору.

24.11.2022р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був підписаний Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №24/11-22/2 від 24.11.2022р. (а.с.№15).

Згідно витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №24/11-22/2 від 24.11.2022р. до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» від Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» перейшло право вимоги за Договором позики № від 23.07.2021р., укладеному з ОСОБА_1 . Загальна заборгованість (сума відступленої вимоги) складає 110 765 грн. 21 коп., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 10 928 грн. 99 коп.; заборгованість за відсотками 99 836 грн. 22 коп. (а.с. №16).

В позовній заяві представник позивача просила стягнути з відповідача суму заборгованості за Договором позики № від 23.07.2021р. у розмірі 110 765 грн. 21 коп., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 10 928 грн. 99 коп.; заборгованість за відсотками 99 836 грн. 22 коп.

Відповідний розмір заборгованості позивачем визначений згідно до розрахунку заборгованості, який долучений до позовної заяви (а.с.№17). Відповідність розрахунку не була спростована відповідачем належними письмовими доказами або належним контрозрахунком заборгованості.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, після відступлення права вимоги, боржник не здійснював погашення заборгованості, чим порушив вимоги ст.ст.1049,1054 ЦК України, а отже порушене право нового кредитора підлягає захисту в судовому порядку.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а обов`язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

13.07.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання фінансового кредиту №06903-07/2021 у розмірі 6 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності зі сплатою відсотків за фіксованою ставкою у розмірі 547,5% річних від суми кредиту в розрахунку 1,50% на добу, строк кредитування 30 днів до 11.08.2021р. Кредит надавався в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти (а.с. №21-22).

Згідно п.2.5 договору, обчислення строк користування та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту до повного погашення заборгованості за кредитом. Нарахування та сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника W52055, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатор, про що свідчить п.7 договору.

Разом з договором відповідачем був погоджений та підписаний електронним підписом W52055 Додаток№1 до договору «Графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту (а.с.№23).

З приводу нормативного обґрунтування позовних вимог, суд зазначає наступне.

Із прийняттям Закону України Про електронну комерцію №675-VIII від 03.09.2015р., який набрав чинності 30.09.2015р., на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст. 11 Закону № 675-VIII).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац другий частини другої ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.514, ч.1 ст.516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

18.02.2022р. між ТОВ «Фінансова Компанія «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №18022022, згідно якого до нового кредитора ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до позичальника ОСОБА_1 за Кредитним договором №06903-07/2021 від 13.07.2021р. (а.с. №28-30).

Згідно п. 1.2 договору факторингу, сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому- передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною його договору.

18.02.2022р. між ТОВ «Фінансова Компанія «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був підписаний Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №18022022 від 18.02.2022р. (а.с.№31).

Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №18022022 від 18.02.2022р. до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» від ТОВ «Фінансова Компанія «ІНВЕСТРУМ» перейшло право вимоги за кредитним договором №06903-07/2021 від 13.07.2021р., укладеному з ОСОБА_1 . Загальна заборгованість (сума відступленої вимоги) складає 17 520 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 6 000 грн.; заборгованість за відсотками 11 520 грн. (а.с. №32).

В позовній заяві представник позивача просила стягнути з відповідача суму заборгованості за Кредитним договором №06903-07/2021 від 13.07.2021р. у розмірі 17 520 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 6 000 грн.; заборгованість за відсотками 11 520 грн.

Відповідний розмір заборгованості позивачем визначений згідно до розрахунку заборгованості, який долучений до позовної заяви (а.с.№33). Відповідність розрахунку не була спростована відповідачем належними письмовими доказами або належним контрозрахунком заборгованості.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Після направлення позивачем на адресу відповідача повідомлень про відступлення права вимоги з вимогою погашення боргу, відповідач не здійснив жодних погашень (а.с.№27). Як вбачається з розрахунку заборгованості, після відступлення права вимоги, боржник не здійснював погашення заборгованості, чим порушив вимоги ст.ст.1049,1054 ЦК України, а отже порушене право нового кредитора підлягає захисту в судовому порядку.

Заперечення представника відповідача суд відхиляє, оскільки і Договір позики і Кредитний договір укладалися в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в ІТС первісного кредитора. Позичальник здійснив оформлення кредиту шляхом заповнення Заявки на отримання кредиту на сайті первісного кредитора, обов`язково зазначивши всі дані, зазначені в Заявці як обов`язкові для заповнення. І Договір позики № від 23.07.2021р. з ТОВ «ІНФІНАНС», і Кредитний договір № 06902-07/2021 від 13.07.2021р. з ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» були підписані ОСОБА_1 його електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора (819u2g та W52055 (відповідно)). Тому особисті підписи ОСОБА_1 на вищезазначених договорах не були передбачені взагалі. Тобто для укладання електронних договорів відповідач здійснив певну послідовність дій, які були направленні на реальне укладення договору та отримання коштів. Сторони узгодили розмір позики та розмір кредиту, грошову одиницю, строк та умови користування коштами, а позичальник погодився на умови визначені обома договорами щодо їх пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту.

Заперечення представника відповідача стосовно відсутності доказів на підтвердження обставин надання та отримання грошових коштів у позику, суд оцінює критично з огляду на наявність в матеріалах справи квитанції від 23.07.2021р. № 99109752 про перерахування на карту відповідача суми 10 929грн. (а.с. № 12). Саме цей номер банківської карти був зазначений ОСОБА_1 при укладанні Договору позики в електронній формі в особистому кабінеті (а.с. № 9). Долучені до відповіді на відзив: витяг з Реєстру боржників від 24.11.2022р. (Додаток № 1 до Договору факторингу № 24/11-22/2 від 24.11.2022р.); витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу № 18022022 від 18.02.2022р.; копію платіжного доручення № 18101 від 22.02.2022р.; копію платіжної інструкції № 19056 від 30.11.2022р. (а.с. №128-137) спростовують доводи представника відповідача щодо відсутності доказів набуття позивачем права вимоги до ОСОБА_1 внаслідок укладення Договорів факторингу.

Приймаючи до уваги ті обставини, що Договори факторингу у встановленому порядку не були визнані недійсними, суд при ухваленні рішення виходить з положень ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину.

Відповідач зустрічного позову про визнання недійсними Договорів факторингу у цивільній справі не заявив, а також не подав до суду такого позову окремо.

Заперечення сторони відповідача щодо описки в написанні однієї цифри в номері договору, а також неякісної копії Договору факторингу від 18.02.2022р., без подачі клопотань про витребування доказів, або без пред`явлення позовних вимог про визнання договору недійсним, суд сприймає як намагання відповідача уникнути виконання взятих на себе зобов`язань.

Стосовно заперечень представника відповідача, які ним висловлені по тексту заперечень на відповідь на відзив, де адвокат просив суд не приймати в якості доказів надіслані представником позивача одночасно з відповіддю на відзив письмові докази (а.с. № 128-137), оскільки вони подані не одночасно з позовом, суд зазначає, що ці заперечення відхиляються, оскільки судом враховані положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою визначено право людини на доступ до правосуддя та ст. 13 Конвенції ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

А також судом враховані роз`яснення, що містяться в постанові Верховного Суду від 05.08.2020р. у справі № 177/1163/16-ц (провадження № 61-2250св20), що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції.

Стосовно інших посилань представників обох сторін по тексту позовної заяви та заяв по суті, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, # 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006р.).

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року ) (Постанови КЦС ВС від 07.10.2020р. у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020р. у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020р. у справі № 347/637/18, від 27.10.2020р. у справі №243/11349/18).

Підсумовуючи викладене, враховуючи, що відповідач зобов`язання по погашенню позики та кредиту, відсотків перед новим кредитором не виконав, має прострочену заборгованість по обом договорам, презумпція укладених ОСОБА_1 Договору позики та Кредитного договору (у вигляді електронних договорів) не була спростована відповідачем належними та допустимими доказами, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3 028 грн. (а.с. №50).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 512, 514, 516, 628, 638, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Договором позики від 23.07.2021р. у розмірі 110 765 грн. 21 коп. (сто десять тисяч сімсот шістдесят п,ять грн. 21 коп.), з яких: заборгованість за основною сумою боргу 10 928 грн. 99 коп.; заборгованість за відсотками 99 836 грн. 22 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Кредитним договором № 06902-07/2021 від 13.07.2021р. у розмірі 17 520 грн. (сімнадцять тисяч п`ятсот двадцять грн.), з яких: заборгованість за основною сумою боргу 6 000 грн.; заборгованість за відсотками 11 520 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3 028 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.