Справа № 466/451/24 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/811/983/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Ковальчука Ю.П.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 28 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та вселення в квартиру, -

в с т а н о в и в:

В січні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просила вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_2 усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та передати ОСОБА_1 один комплект ключів від цієї квартири. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (судові витрати.

В обґрунтування поданої заяви покликалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть від 03.08.2023 р., яке видане Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові ЗМУЮ. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить 2/3 частки у праві власності на кв. АДРЕСА_1 загальною площею 59,5 кв.м, яка складається із трьох житлових кімнат житловою площею 38,6 кв.м.

Свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом третьої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області доводиться, що спадкоємцями за померлим ОСОБА_3 є його вона як його дружина та його син - відповідач по справі - ОСОБА_2 , яким належить по 1/2 частки у спадщині кожному. Вищевказане підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі №73480324 від 07.08.2023 р.

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №341818946 від 07.08.2023 р. підтверджується, що ОСОБА_1 є власником 1/3 частки кв. АДРЕСА_1 .

Відповідач у справі - ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину не отримав та не зареєстрував право власності на 1/3 частки на вказану квартину не оформив. Натомість ОСОБА_2 без її згоди вселився у кв. АДРЕСА_1 та створює їй перешкоди у вселенні і користуванні належною їй власністю, у зв`язку з чим вона вимушена була звернутися до поліції із відповідною заявою.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 28 лютого 2024 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні власністю: квартирою АДРЕСА_1 ,

Вселено ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей до даної квартири.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211,20 (одну тисячу двісті одинадцять гривень 20 коп.) судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що рішення суду прийняте з істотним порушенням вимог матеріального та процесуального права.

Вказує, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи.

Зазначає, що позивач подала неправдиву інформацію, щодо того, що він не є власником даного нерухомого майна. Власниками спірної квартири в рівних частках є позивач, відповідач та його рідний дядько, громадянин Республіки Польща ОСОБА_4 . Однак, суд не врахував, що стороною позивача не залучено третьою стороною рідного дядька відповідача, як співвласника квартири.

Просить скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

15 липня 2024 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач неправомірно чинить перешкоди позивачу у користуванні вказаним майном, яка змушена була залишити тимчасово окуповану територію України (м.Скадовськ), переїхати до Львова, без місця проживання, а тому суд прийшов до висновку, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою, вселенням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи - довідка від 19..12.2023 року (арк.спр.10)

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданому 07.08.2023 року державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Станкевич В.М., за реєстровим №5-550, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 (арк.спр.6-8).

Власником іншої частки квартири АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_2 . Інша 1/3 частка квартири належить брату покійного, який проживає в Республіці Польща.

З витягу з Державного реєстру речових прав за № 341818946 від 07.08.2023 року, судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 , розмір її частки квартири становить 1/3.

Набувши право власності на частку у спірній квартирі позивач позбавлена можливості користуватись своєю власністю, оскільки відповідачем їй чиняться перешкоди, які полягають в недопуску її до майна, часткою в праві на яке вона володіє, зміна замків у спірній квартирі. Зазначені перешкоду в користуванні квартирою визначені, зокрема і в акті від 20.102.2023 року ОСББ та талоні-повідомленні про вчинення кримінального правопорушення до ВП № 1 (арк.спр.9,11).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме порушене право та з яких підстав.

Сторонами у справах позовного провадження є позивач - особа, яка вважає, що її цивільне право порушене і яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач - особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких), може бути примушена до вчинення відповідних дій з метою поновлення прав позивача тощо. Правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.

Виходячи з підстав і предмету позову, предметом доказування є передусім факти, які повинні підтверджувати доводи позивача про те, що конкретні винні дії, вчинені відповідачем у певний час у відповідному місці та за відповідних обставин потягли порушення її права власності на нерухоме майно (право користування майном), перешкоджають їй у вчиненні конкретних дій щодо майна, зокрема, порушують межі її земельної ділянки, як це вбачається з правової позиції позивача. При цьому, позивачем мають бути зазначені конкретні дії відповідача, має бути встановлено, чи порушують такі конкретні дії права позивача, має бути встановлено, чи є дії відповідача винними, а питання про його відповідальність має вирішуватися з урахуванням встановленого.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта ОСОБА_2 про незалучення його дядька до справи є необґрунтованими, оскільки позивач ОСОБА_1 визначила відповідачем саме ОСОБА_2 , і на її думку саме відповідач чинить їй перешкоди в користуванні майном.

Згідно статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частинами 1, 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

За положенням частини першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками.

Оскільки, внаслідок відмови відповідача надати ключі від спірної квартири позивачці та забезпечити вільний доступ до неї, остання несе певні обмеження у праві користування спірною квартирою. Позивачка як співвласник квартири має право на вселення в неї, в зв`язку з чим, суд першої інстанції прийшов до правильного та вмотивованого висновку, що порушене право позивачки підлягає захисту, зокрема усуненню перешкод в користуванні квартироюАДРЕСА_1 , шляхом вселення у дану квартиру.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 28 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2024 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.