ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/1080/23 Номер провадження 22-ц/814/3177/24Головуючий у 1-й інстанції Прасол Я.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Великобагачанського районного суду Полтавської області від 28 червня 2024 року, постановлену суддею Прасол Я.В., повний текст ухвали складено - 03 липня 2024 року

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту належності майна на праві особистої приватної власності, -

В С Т А Н О В И В:

11.10.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності майна на праві особистої приватної власності, в якій просила суд встановити факт належності майна ОСОБА_1 , а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві особистої приватної власності.

Заява мотивована тим, що 20.12.1964 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб. Від даного шлюбу мають спільну дочку ОСОБА_5 . З 1982 ОСОБА_1 з чоловіком не проживала та переїхала у смт. Велика Багачка Полтавської області до своєї матері, де працювала. 15.07.1992 за свої особисті кошти вона придбала двокімнатну квартиру у АДРЕСА_1 , на той час за 10 835 карбованців. Даний договір був посвідчений державним нотаріусом Бутенко Л.І. Після переїзду у смт. Велика Багачка у 1982 року з чоловіком не проживали та не спілкувалися, отже шлюб існував лише формально. Як стало відомо від сестри чоловіка ОСОБА_6 , яка проживала раніше у м. Рига (Латвія), ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час повідомлення про його смерть ОСОБА_6 також повідомляла, що він помер у Олицькій психлікарні та іншої сім`ї у нього не було. Отримавши повторно свідоцтво про його смерть, виявилися розбіжності у даті його народження - зазначено 01.07.1940, а не 26.01.1940 та розбіжність у місті його народження - зазначено АДРЕСА_2 . 04.07.2023 дочка ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського відділу ДРАЦС у м. Полтава із заявою про внесення змін до актового запису про смерть №4 від ІНФОРМАЦІЯ_1, на що їй було відмовлено, оскільки не надано документу про народження батька, який би достовірно підтвердив заявлені вимоги. Витребувати на даний час свідоцтво про народження ОСОБА_4 не має можливості, оскільки усі зв`язки у відносинах з рф припинено у зв`язку з війною, запити до органів ЗАГС рф не надсилаються. Звернувшись до приватного нотаріуса Миргородського РНО Полтавської області Сахарової Л.І. із заявою щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири, відповідно до листа №578/01-16 від 18.07.2023 ОСОБА_1 було роз`яснено, що оскільки відчужуване майно, відповідно до вимог закону, є спільною сумісною власністю подружжя та факт припинення спільного майна подружжя не можливо встановити, так як до часу смерті чоловіка вони перебували у зареєстрованому шлюбі та не були розлучені та те, що потрібно звернутися до суду із заявою про встановлення даного юридичного факту.

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 28 червня 2024 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності майна на праві особистої приватної власності, заінтересована особа: ОСОБА_2 - залишено без розгляду. Роз`яснено заявнику право на звернення з даними вимогами в порядку позовного провадження.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник в обгрунтування звернення до суду в порядку окремого провадження посилається на ту обставину, що її чоловік помер, проте вказана обставина належними та допустимими доказами не доведена. Згідно свідоцтва про смерть, доданого до матеріалів заяви, дата та місце народження померлого не співпадають із датою та місцем народження чоловіка заявника. Судом вживалися заходи з метою зібрання доказів, які б підтверджували чи спростовували вказані обставини, проте відповідних доказів суду надано не було. Сам факт смерті одного з подружжя не свідчить про відсутність спору про право. Заінтересованою особою у справі зазначено ОСОБА_2 , проте під час розгляду справи стороною заявника не доведено яким чином рішення у справі вплине на права та обов`язки останньої. Із заявлених заявником вимог вбачається спір про право і дані вимоги не підлягають судовому розгляду в окремому провадженні, відповідно, такий спір належить вирішувати у порядку позовного провадження, а тому суд визнав, що заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності майна на праві особистої приватної власності слід залишити без розгляду, роз`яснивши заявнику, що вона вправі звернутися до суду із позовом у порядку позовного провадження

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції з незрозумілих підстав дійшов висновку стосовно наявності спору про право лише через дев`ять місяців розгляду заяви, на підставі чого її було залишено без розгляду. Судом було вказано, що навіть сам факт смерті одного з подружжя не свідчить про відсутність спору про право. Вважає, що у даному випадку спір про право відсутній з наступних підстав: це підтверджується відсутністю будь-яких претензій щодо даної квартири протягом 32 років, а також інформацією приватного нотаріуса Сахарової Л.І. №524/01-16 про те, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилася; з моменту придбання даної квартири ОСОБА_4 не був зареєстрований у даній квартирі та жодного разу після переїзду ОСОБА_1 у смт. Велика Багачка з чоловіком не проживала та не спілкувалася, шлюб існував лише формально. Дана квартира належить ОСОБА_1 на праві власності та дана квартира була придбана нею за особисті кошти, які вона заробляла та сплатила із своєї зарплати, працюючи вчителем у школі. Докази були досліджені судом, але суд ніякої уваги цьому не придав, постійно витребовував інформацію про померлу особу щодо відомостей, які зазначені помилково у свідоцтві про смерть, та неодноразово з незрозумілих причин відкладав розгляд даної справи. Той факт, що дата і місце народження ОСОБА_4 не співпадають із даними записаними у свідоцтві про шлюб пояснюється тим, що він помер у психіатричній лікарні та історія хвороби записувалася з його слів за відсутності необхідних документів. Спору про право не має та не може бути, оскільки право власності на квартиру жодною особою не оспорюється та не порушується, ніяких спадкоємців після смерті чоловіка, крім дочки ОСОБА_2 , яка ні на що не претендує, не має, спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилася. Встановлення даного факту має правові наслідки, оскільки це дасть можливість вільно розпорядитися своїм майном, встановлення даного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, а лише потрібно для розпорядження придбаною за особисті кошти квартирою більше тридцяти років тому.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання апеляційного суду 14.10.2024 не з`явилися учасники справи, вони належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 19.09.2024 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 220-225), які були доставлені до електронних кабінетів, та поштовим зв`язком. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 29.08.2024 (про призначення справи до апеляційного розгляду) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Заяв та клопотань від учасників справи про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_7 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем с. Спаське Комсомольського району Івановської області, російської федерації, з 20.12.1964, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб (а.с. 5).

Від шлюбу подружжя ОСОБА_8 мають спільну дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про її народження та свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 6,7).

Згідно копії договору від 15.07.1992 Великобагачанська районна Рада народних депутатів продала, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 19-20).

Право власності на квартиру АДРЕСА_3 у Державному реєстрі речових прав зареєстроване за ОСОБА_1 (а.с. 28).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні заяви.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд, розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з частиною 1 ст. 315 ЦПК України передбачено перелік категорій справ, які розглядає суд про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих немайнових чи майнових прав самого заявника.

На момент виникнення у заявника права власності на майно діяв Кодекс про шлюб та сім`ю України, тому мають застосовуватися саме його положення.

Так, згідно положень ст. 22 КЗпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно з статтею 23 КЗпШС України визначено,що майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов`язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном (ст. 24 КЗпШС України).

Згідно положень ч.2 ст. 28 КЗпШС України, суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Як встановлено під час розгляду справи, фактично існує спір про право, оскільки заявник, згідно ч. 2 ст. 28 КЗпШС України, просить визнати її право приватної особистої власності на майно, що було придбане у зареєстровану шлюбі, з метою вільного розпорядження ним.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому, в порядку окремого провадження може вирішуватися питання про юридичний факт або стан, але не спір про право.

Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності такого юридичного факту або стану, і факт або стан, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно положень ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом заяви у даній справі є встановлення факту належності ОСОБА_1 майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві особистої приватної власності.

Розглядаючи заяву, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Окреме провадження є безспірним, оскільки в ньому не розглядається матеріально-правовий спір, а можуть встановлюватися тільки факти та стани, які мають юридичне значення, а також підтверджуватися наявність чи відсутність неоспорюваних прав.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо їх встановлення не пов`язується з наступним вирішенням спору про право і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Згідно із частиною, другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічний правовий висновок зазначено у постанові Верховного Суду від 10.04.2024 у справі №759/1894/23.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №320/948/18 зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 1, 2 постанови від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснив, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з 20.12.1964 перебувають у зареєстрованому шлюбі, актовий запис №682, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_1 , зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, видане 28.06.2023 Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 5).

Від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_2 , зареєстроване та видане Палацом щастя м. Луцьк Волинської області 18.10.1968 (а.с. 6).

29.07.1989 ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_10 , у зв`язку з реєстрацією шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, серія НОМЕР_3 , зареєстроване та видане у м. Полтаві міським палацом одружень 29.07.1989 (а.с. 7).

За період перебування у зареєстрованому шлюбі 15.07.1992 ОСОБА_1 було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями: - договору купівлі-продажу від 15.07.1992, посвідченого державним нотаріусом В. Багачанської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 та зареєстровано в реєстрі за №1074; - витягу з Державного реєстру речових прав №336762502 від 23.06.2023 (а.с. 19-20,28).

До 01.01.2004 діяв КпШС України 1969 року. Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004.

Згідно положень ст. 22 КЗпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Таким чином, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вона придбана у період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_4 , зареєстроване виконавчим комітетом Олицької селищної ради Ківерцівського району Волинської області, видане 14.06.2023 Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 10).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №77279800 від 11.06.2024, наданої приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Сахаровою Л.І., спадкові справи після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 не заводилися (а.с.190).

З листа №578/01-16 від 18.07.2023 приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Сахарової Л.І. вбачається, що при підготовці та перевірці наданих документів для посвідчення правочину, а саме, купівлі-продажу квартири від 15.07.1992 нотаріусом було виявлено, що квартира набута ОСОБА_1 у період перебування у зареєстрованому шлюбі з громадянином ОСОБА_4 , шлюб зареєстровано 20.12.1964 та відсутні відомості щодо його розірвання. Договір купівлі-продажу був укладений ОСОБА_1 та посвідчений 15.07.1992, ОСОБА_11 , державним нотаріусом Великобагачанської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 1074. При посвідченні договору купівлі-продажу нотаріус вимагає заяву другого з подружжя про те, що він не заперечує проти продажу набутого в період шлюбу майна, справжність підпису на якій, засвідчується нотаріально, або свідоцтво про смерть у разі смерті іншого з подружжя. ОСОБА_1 надано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , але дата народження зазначено, як ІНФОРМАЦІЯ_4 , у свідоцтві про шлюб та актовому записі про шлюб, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тобто документи мають розбіжності. Відповідно до висновку, наданого Шевченківським районним у м. Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 12.07.2023, відмовлено у внесенні змін до актового запису про смерть ОСОБА_4 щодо місця народження та дати народження. Оскільки відчужуване майно відповідно до вимог закону є спільною сумісною власністю подружжя та неможливо встановити факт припинення спільного майна подружжя, ОСОБА_1 потрібно звернутися до суду з питанням встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту ідентифікації особи, зазначеної в актовому записі про шлюб, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та особи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у свідоцтві про смерть, як однієї особи; встановити факт належності майна на праві приватної власності (а.с. 15).

Апеляційний суд у складі колегії суддів звертає увагу на ту обставину, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 529 ЦК України (у редакції від 18.07.1963), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Таким чином, спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_12 .

Таким чином, по справі дійсно вбачається спір про право.

Апеляційний суд у складі колегії суддів звертає увагу на те, що встановлення факту належності на праві приватної власності нерухомого майна в порядку окремого провадження не допускається, оскільки вимога про визнання права власності завжди свідчить про існування спору про право, а тому вона може розглядатися виключно у позовному провадженні.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності будь-яких претензій щодо даної квартири протягом 32 років, то ці доводи не впливають на законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 не був зареєстрований у даній квартирі та не проживав у ній, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки вони не впливають на правовий статус спірної квартири як придбаної у період шлюбу подружжя Корніловими.

З врахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що із пред`явлених заявником вимог вбачається спір про право і дані вимоги не підлягають судовому розгляду в окремому провадженні та, відповідно, такий спір належить вирішувати у порядку позовного провадження.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Великобагачанського районного суду Полтавської області від 28 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 жовтня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов