Справа № 369/4119/21
Провадження №8/369/9/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Соловюк В.І.

за участі

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

заінтересована особа ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 травня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами. Свої вимоги мотивує тим, що 13 травня 2021 року судом виданий наказ про стягнення з неї аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , 2006 року народження. Даний наказ має бути переглянутий з нововиявленими обставинами, оскільки на час його прийняття за рішенням суду від 27 квітня 2015 року з ОСОБА_3 на її користь стягнені аліменти на утримання дитини в розмірі частини (справа 752/6342/15ц). Рішення суду не скасоване та набрало законної сили.

Просила переглянути за нововиявленими обставинами судовий наказ від 13 травня 2021 року, виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області (справа 369/4119/21).

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. від 20 січня 2022 року заяву залишено без руху.

17 лютого 2022 року на виконання ухвали суду ОСОБА_1 надала суду квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. від 16 травня 2022 року відкрито провадження за заявою.

06 вересня 2022 року до суду надійшли заперечення ОСОБА_3 . Не погоджуючись з доводами заяви вказав, що чинним законодавством надається право на стягнення аліментів тому з батьків, з ким проживає дитина в наказному провадженні. Сторони мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому у липні 2020 року вже виповнилось 14 років і відповідно набув права визначати самостійно своє місце проживання. Саме з серпня 2020 року ОСОБА_4 почав постійно проживати з ним та перебував повністю на його утриманні і судовий наказ виданий лише у травні 2021 року. Наявність судового рішення про стягнення аліментів з батька не може бути перешкодою у стягненні аліментів з матері при зміні місця проживання дитини, оскільки інакше б це позбавило право дитини на належне утримання. Також вважав, що наявність судового рішення про стягнення аліментів не може бути визнано нововиявленою обставиною, оскільки про неї було відомо всім сторонам. Просив відмовити у задоволенні заяви.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 вересня 2022 року відмовлено в задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

11 січня 2023 року надійшла заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу, у задоволенні якої ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2023 року відмовлено.

28 квітня 2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд судового наказу. Свої вимоги мотивує тим, що 13 травня 2021 року судом виданий наказ про стягнення з неї аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , 2006 року народження. Даний наказ має бути переглянутий з нововиявленими обставинами, оскільки на час його прийняття за рішенням суду від 27 квітня 2015 року з ОСОБА_3 на її користь стягнені аліменти на утримання дитини в розмірі частини (справа 752/6342/15ц). Рішення суду не скасоване та набрало законної сили. Про дану обставину не було відомо, наявність судового рішення не оцінювалось судом при вирішенні питання про видачу судового наказу. Просила переглянути за нововиявленими обставинами судовий наказ від 13 травня 2021 року, виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області (справа 369/4119/21).

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М. від 01 травня 2023 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1

08 червня 2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд судового наказу. Свої вимоги мотивує тим, що 13 травня 2021 року судом виданий наказ про стягнення з неї аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , 2006 року народження. Даний наказ має бути переглянутий з нововиявленими обставинами, оскільки на час його прийняття за рішенням суду від 27 квітня 2015 року з ОСОБА_3 на її користь стягнені аліменти на утримання дитини в розмірі частини (справа 752/6342/15ц). Рішення суду не скасоване та набрало законної сили, відкрите виконавче провадження ВП 59824418/13 та борг ОСОБА_3 складає 378 907,20 грн. Просила переглянути за нововиявленими обставинами та скасувати судовий наказ від 13 травня 2021 року, виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області (справа 369/4119/21).

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. від 12 червня 2023 року відмовлено у відкритті провадження.

Як вказувалось вище, Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 вересня 2022 року відмовлено в задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 січня 2024 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ухвалу районного суду від 08 вересня 2022 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. від 21 лютого 2024 року справу прийнято до провадження.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник подану заяву підтримали, просили задоволити.

У судовому засіданні ОСОБА_3 проти доводів заяви заперечував. Просив суд відмовити в задоволенні заяви та залишити судовий наказ без змін.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи встановлено, що 29 березня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дитину у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто з вимогою, яка визначена ч.1 п.4 ст. 161 ЦПК України.

Судовим наказом Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 травня 2021 року стягнуто з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_3 на утримання дитини: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з 29.03.2021 року та до повноліття дитини.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок розгляду справ в порядку наказаного провадження регламентовано в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України.

Згідно вимог частин першої, другої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до частини восьмої статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Встановлено, що судовий наказ від 13 травня 2021 року виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України, а тому такий судовий наказ може бути переглянутий за нововиявленими обставинами.

У заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами заявник вказав на наявність підстав для такого перегляду, передбачених статтею 423 ЦПК України.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 424, 426 ЦПК України.

Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі.

Відповідно до частини першої статті 167 ЦПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження, а якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, - протягом п`яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частинами п`ятою, шостою статті 165 цього Кодексу, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.

Приймаючи до уваги порядок розгляду заяв про видачу судового наказу, визначений частиною першою статті 167 ЦПК України, зокрема те, що розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника, суд дійшов висновку, що при вирішенні питання за заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів в розмірі 1/4 доходу боржника, суду не було відомо про те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року, а заявник про дану обставину не зазначав, не обґрунтовував, з ким із батьків та з якого часу фактично проживає дитина, адже зазначена обставина є визначальною, передбачена ч.5 ст. 183 СК України як підстава для звернення до суду з заявою про видачу судового наказу, про що вказав апеляційний суд, скасовуючи ухвалу.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 10 квітня 2015 року і до повноліття дитини, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (справа № 752/6342/15-ц). При вирішенні питання суд виходив з того, що син сторін проживав разом з матір`ю ОСОБА_1 та перебував на її утриманні.

На виконання судового рішення було видано виконавчий лист та у Подільському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 59824418. ОСОБА_3 оскаржував у судовому порядку постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 23 серпня 2019 року.

З даною заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на його користь на утримання сина ОСОБА_4 звернувся до суду 29 березня 2021 року, додавши до заяви лише копії наступних документів: довідку про реєстрацію місця проживання його та дитини за однією адресою з 2006 року та свідоцтва про народження дитини.

Суд враховує, що за процедурою розгляду заяви про видачу судового наказу, розгляд даного питання здійснювався без повідомлення боржника, у суду відсутній обов`язок виявлення існування попереднього судового рішення з даного питання, відтак фактично рішення суду про стягнення аліментів об`єктивно існувало на час видачі наказу, одна про існування такого рішення суду не було відомо. При цьому врахування даної обставини в наказному провадженні з точки зору суду дійсно має здійснюватися за процедурою перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, що і було зроблено в даному випадку.

При вирішенні питання суд виходить зі змісту рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року, яким було встановлено, що дитина проживала разом з матір`ю та перебувала на її утриманні. А згідно з довідкою про зареєстроване місце проживання ОСОБА_5 , 2006 року народження, син з 19 грудня 2006 року зареєстрований за місцем проживання батька ОСОБА_3 , проте фактично, відповідно до вказаного рішення суду від 27 квітня 2015 року, проживавав з матір`ю, яка утримувала його.

У запереченнях від 06.09.2022 року на заяву ОСОБА_3 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами посилався на те, що син проживавав разом з батьком з серпня 2020 року. Однак, доказів фактичного проживання дитини з батьком до матеріалів справи при поданні заяви про видачу судового наказу заявником не надано. Пояснення сина ОСОБА_4 , 2006 року народження, в даному випадку суд не може брати до уваги, враховуючи особливості розгляду справ у наказному провадженні.

За таких умов, судовий наказ про стягнення аліментів має бути скасований, а подальше вирішення даного питання в судовому засіданні може здійснюватися лише в позовному провадженні.

Ст. 426 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за ново виявленими обставинами суд може скасувати судове рішення і ухвалити нове.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку про задоволення заяви та скасування судового наказу з прийняттям нової ухвали про відмову у видачі судового наказу.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. 255, п.8 ч. ст.257, 260, 261, 352, 353, 354, 426, 497 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами задоволити.

Судовий наказ, виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області видано 13 травня 2021 року, яким стягнуто з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_3 на утримання дитини: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з 29.03.2021 року та до повноліття дитини - скасувати.

У видачі судового наказу за заявою ОСОБА_3 про стягнення аліментів відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення або складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст рішення виготовлений 15 жовтня 2024 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ