Справа №490/2170/24
Провадження №2/487/1931/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2024 Заводський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого-судді Кузьменко В.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що на підставі кредитного договору №401, укладеного між сторонами 16.01.2019, відповідачу видано кредитну картку з кредитним лімітом 7000 грн., який в подальшому збільшено до 50483 грн., тим самим позивач виконав свої зобов`язання.

Відповідач, в свою чергу, належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором тривалий час, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 01.02.2024 складає 89220,81 грн., з яких 50482,74 грн. за кредитом; 38738,07 грн. за процентами.

Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку той зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість не погашена.

Ухвалою суду від 07.05.2024 року відкрито спрощене провадження по справі.

22.05.2024 року від відповідача надійшов відзив, в якому зазначає, що довідка про збільшення кредитного ліміту не може бути належним та допустимим доказом надання відповідачу грошових коштів, оскільки частково викладена російською мовою. Розрахунок заборгованості наданий позивачем до позовної заяви не є доказом, який підтверджує, що заборгованість дійсно існує і є в обсязі який заявлений у позовній заяві. Зазначений доказ наданий у якості копії засвідченої електронним підписом представника позивача не містить підпису відповідальної за її створення та відповідність, особи, яка між іншим там зазначена, що дає підстави вважати, що такий доказ взагалі не існує. Вищевказаний розрахунок заборгованості, зазначений позивачем, містить 2 пункти:1 це розрахунок суми простроченої заборгованості відповідача за відсотками закористування кредитом, та 2 розрахунок суми заборгованості відповідача з погашення кредиту станом на 01.02.2024 року ( включно). У першому розділі цього розрахунку у розділі «період нарахування» зазначена лише одна календарна дата що унеможливлює з`ясувати як суму кредитних коштів на яку нараховуються проценти за користування, так і безпосередньо сам період такого нарахування для перевірки вірності такого розрахунку. Інформація зазначена у розділах «дата погашення» та «фактичне погашення» не кореспондується з інформацією, яка подана позивачем у письмовому доказі «виписка по особовому рахунку з 16.01.2019 року по 01.02.2024 року. Більше того позивач підсумовуючи розділ 1 розрахунку заборгованості зазначає, що 38738,07 грн. є загальною заборгованістю по сумі кредиту між тим у позовній заяві позивач зазначає цю суму як заборгованість за відсотками за користування кредитом. Розділ 2 розрахунку заборгованості не враховує усіх сплат здійснених відповідачем, не кореспондується з інформацією, яка подана позивачем у письмовому доказі «виписка по особовому рахунку з 16.01.2019 року по 01.02.2024 року», а з дати 30.10.2022 року є взагалі арифметично не вірною. Виписка/особовий рахунок, надана позивачем, не містить інформації ні про розмір процентної ставки, ні про підстави збільшення кредитного ліміту, ні про наявність заборгованості та її розмір та взагалі містить відомості про інші рахунки. Крім того, зазначає, що сплачує грошові кошти за зазначеною заявою приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №401 від 16.01.2019 року. В задоволені позову просить відмовити.

31.05.2024 року Центрального районного суду надійшла відповідь на відзив, а 03.06.2024 року її отримано Заводським районним судом м. Миколаєва, в якій зазначено, що відповідач піддаючи сумніву правильність розрахунку позивача, не надає суду власний розрахунок заборгованості. Тому вважають посилання на некоректність розрахунку безпідставними. Крім того відповідач не надає жодних доказів на спростування існуючої заборгованості або доказів повного погашення такої заборгованості. Позов просить задовольнити.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам частини 4 статті 223 та статей 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи.

У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України, відповідачі не скористались своїм правом та не направили до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.

За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною 8 статті 178, статтею 181 ЦПК України.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного.

Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України щодо зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України.

Судом встановлено, що на підставі кредитного договору №401, укладеного 16.01.2019 між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 , відповідачу видано кредитну картку з кредитним лімітом 7000 грн., який в подальшому збільшено до 50483 грн.

Згідно письмової вимоги (повідомлення) №КНО-44.2.2/74 від 01.02.2024, позивач повідомив ОСОБА_1 про заборгованість перед банком за кредитним договором станом на 01.02.2024 в розмірі 89220,81 грн. та пред`явив вимогу негайно погасити заборгованість за кредитним договором протягом 30 днів з моменту отримання цього листа.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку за ОСОБА_1 значиться заборгованість за кредитним договором станом на 01.02.2024 в розмірі 89220,81 грн., з яких 50482,74 грн. за кредитом; 38738,07 грн. за процентами, що підтверджується виписками по особовому рахунку відповідача.

Пунктом 2.2.5 Розділу І публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб передбачено, що підписанням заяви на приєднання до договору, клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення договору клієнт ознайомився з повним текстом договору (в тому числі тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами договору.

Відповідно до п.5.1.4., п.5.1.7 Розділу І публічної пропозиції АТ «ПУМБ», клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати банку сплачені ним кошти; сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором.

16.01.2019 відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, в якому визначені істотні умови кредитного договору, зокрема умови про мету, строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки згідно з вимогами ч.1 ст.14 ЦК виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Ст.202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Ст.626 ЦК встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст.638,639 ЦК передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо сторони домовилися укласти договір в певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.526 ЦК зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ч.1 ст. 610 ЦК встановлює, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Порядок нарахування процентів за кредитним договором передбачено ст.1056-1 ЦК України.

Ч.1 ст.81 ЦПК передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не надано жодних доказів в обґрунтування своїх заперечень.

Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки понесені позивачем судові витрати у справі документально підтверджені, відповідно до вимог ст.141 ЦПК вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.263-265 ЦПК, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (; вул. Андріївська, буд.4, м. Київ, 04070) заборгованість у сумі 89220.81 (вісімдесят дев`ять тисяч двісті двадцять гривень 81 копійка) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (код , вул. Андріївська, буд.4, м. Київ, 04070) витрати зі сплати судового збору у сумі 2422.4 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві грн 40 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В.Кузьменко