СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1872/24

пр. № 2/759/2933/24

21 червня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Кривонос Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі

у січні 2024 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд зобов?язати ФОП ОСОБА_2 здійснити заміну товару, а саме двох акумуляторів АКБ-ABT 100 Ah/12V, шляхом їх доставки і встановлення за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 9700 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 05.11.2022 між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір підряду №1000/1, відповідно до якого підрядник зобов?язується за завданням памовника та у відповідності до кошторисної документації, виконати та здати замовнику в установлений строк закінчені роботи, пов?язані з монтажем (генеруючих установок, призначених для виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання), потужністю 1, 62 кВт, розташування: на даху та фасаді будинку, за адресою: АДРЕСА_1 . Поставка обладнання відбулася 28.11.2022, однак було виявлено неналежну конфігурацію: не той інвертор, потрібно ще 2 панелі і 2 акумулятори. Після згоди щодо заміни інвертора, допоставка обладнання для заміни відбулася 27.03.2023, монтаж обладнання 31.03.2023. Генеруючі установки працювали належним чином, однак 07.12.2023 позивачем виявлено здуття двох акумуляторів та з?явився неприємний запах. Після повідомлення майстра, який здійснював монтаж установки, ним доручено місцевому електрику здійснити відключення електропостачання через інвертор і доповісти керівництву про здуття акумуляторів. У той же час, співробітником монтажного відділу, повідомлено позивача, що гарантія на акумулятори становить 1 рік з моменту поставки виробником, а тому гарантія втрачено. Однак, при поставці ОСОБА_1 не було надано документів, що підтверджували б цей гарантійний термін. 11.12.2023 позивач надіслав повідомлення про вихід з ладу обладнання для направлення уповноваженого представника для документального оформлення виявлених дефектів у вигляді Акта невідповідності, причин виникнення і термінів усунення. згідно з п. 5.4 Договору підряду №1000/1. ОСОБА_1 21.12.2023 звернувся до ФОП ОСОБА_2 з письмовою вимогою про заміну акумуляторів АКБ-АВТ 100 Ah/12V з метою урегулювання спору у досудовому порядку, однак лист було повернуто, та відповідь на повідомлення не надана. За Додатковою угодою №1 до Договору поставки №1000 від 05.11.2022 ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , погодили змінити додаток №1 до Договору поставки та викласти його в новій редакції, в якій зазначено у №4 АКБ-АВТ 100 Ah/12V ціна за одиницю у.о. 550; кіл. 2; одиниця виміру шт.; всього у.о. 1100. Дата підписання додаткової угоди - 13.03.2023, тобто, між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, а тому гарантійні зобов?язання обчислюються з моменту укладення договору, а саме 13.03.2023.

13.06.2024 представник відповідача надіслав відзив на позовну заяву, у задоволенні позову просить відмовити, зазначивши, що для застосування встановлених законом санкцій за порушення умови договору про якість товару необхідно, довести той факт, що товар є справді неналежної якості, має недоліки чи фальсифікований, тобто, виявлення цього факту слугує достатньою правовою підставою для покладення на продавця (виробника) відповідальності. Відповідно до підписаного сторонами Акту приймання-передачі обладнання №1 від 27.03.2023 до Договору поставки, позивач прийняв зазначене в Акті обладнання та своїм підписом підтвердив, що технічний стан обладнання відповідає заявленим характеристикам, дефектів та поломок при огляді не виявлено. Відповідно до підписаного сторонами Акту приймання-передачі виконаних робіт від 31.03.2023 по Договору підряду, відповідачем були виконані роботи з монтажу металоконструкцій, кріплення сонячних панелей та пусконалагоджувальні роботи. Претензій до якості та обсягу виконаних робіт у позивача не було та все обладнання працювало, що підтверджується в позовній заяві, де зазначено, що генеруючі установки працювали належним чином до 07.12.2023 (в цей день виявив здуття акумуляторів та неприємний запах). Постачальником акумуляторів наданий Гарантійний талон №396 від 24.03.2023, в якому зазначена акумуляторна батарея АКБ-АВТ 100Ah 12V GEL та гарантійний термін складає 6 (шість) місяців. Відповідно до п.5.1. Договору підряду, початком гарантійних строків вважається день підписання Акта виконаних робіт - 31.03.2023. Таким чином, строк звернення позивача з вимогою, у разі виявлення ним недоліків товару, закінчився 30.09.2023, а тому позовна заява є необґрунтованою, доводи позивача не відповідають дійсним обставинам, які стверджені доказами, а самі позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню (а.с. 107-111).

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду

у березні 2024 р. до суду надійшла зазначена позовна заява із Фастівського міськрайонного суду Київської області за підсудністю на підставі ухвали судді від 06.03.2024 (а.с. 64-65)

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2023 визначено головуючого суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 70-71).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.03.2024 справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження (а.с. 72-73).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.06.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 121).

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ІІІ. Фактичні обставини справи

cудом встановлено, що 05.11.2022 між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір підряду №1000/1, відповідно до якого підрядник зобов?язується за завданням памовника та у відповідності до кошторисної документації, виконати та здати замовнику в установлений строк закінчені роботи, пов?язані з монтажем (генеруючих установок, призначених для виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання), потужністю 1, 62 кВт, розташування: на даху та фасаді будинку, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18-21).

13.03.2023 додатковою угодою №1 до Договору поставки №1000 від 05.11.2022 ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , погодили змінити додаток №1 до Договору поставки та викласти його в новій редакції, в якій зазначено у №4 АКБ-АВТ 100 Ah/12V ціна за одиницю у.о. 550; кіл. 2; одиниця виміру шт.; всього у.о. 1100 (а.с. 24-25).

Як вбачається з Гарантійного талону №369 від 24.03.2023, гарантійний термін на АКБ-АВТ 100Ah 12V GEL складає 6 (шість) місяців (а.с. 114).

Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт від 31.03.2023 до Договору підряду №1000 від 05.11.2023 підрядником роботи прийняті замовником в повному обсязі, заперечень та претензій щодо якості та обсягу виконаних робіт у замовника не має (а.с. 22)

Згідно акту приймання-передачі обладнання №1 від 27.03.2023 до Дотдаткової угоди №1 від 13.03.2023 до Договору поставки №1000 від 05.11.2023 ФОП ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 обладнання, яке відповідає заявленим характеристикам, дефетів та поломок при огляді не виявлено, покупець претензій не має (а.с. 23).

08.12.2023 письмово повідомлено ФОП ОСОБА_2 , шляхом надсилання на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 заяви з повідомленням про вихід з ладу (виявлення дефектів) обладнання протягом гарантійного терміну (а.с. 15,17).

22.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до ФОП ОСОБА_2 з письмовою вимогою про заміну акумуляторів АКБ-АВТ 100 Ah/12V з метою урегулювання спору у досудовому порядку, надіславши її листом на адресу: АДРЕСА_2 . (а.с. 41-51).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду

суд керується положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України, відповідно до якої, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Правові наслідки порушення зобов`язання визначенні в ст. 611 ЦК України, якою передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановленні договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 662 ЦК України продавець зобов?язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов?язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Згідно ст. 675 Цивільного кодексу України товар, який продавець передає або зобов?язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути становлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Гарантія якості товару поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 676 ЦК України визначено обчислення гарантійного строку, відповідно до якого Гарантійний строк починається з моменту передання товару покупцеві, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу. Гарантійний строк, встановлений договором купівлі-продажу, продовжується на час, протягом якого покупець не міг використовувати товар у зв`язку з обставинами, що залежать від продавця, до усунення їх продавцем. Гарантійний строк продовжується на час, протягом якого товар не міг використовуватися у зв`язку з виявленими в ньому недоліками, за умови повідомлення про це продавця в порядку, встановленому статтею 688 цього Кодексу. Гарантійний строк на комплектуючий виріб дорівнює гарантійному строку на основний виріб і починає спливати одночасно з ним. У разі заміни товару (комплектуючого виробу) неналежної якості на товар (комплектуючий виріб), що відповідає умовам договору купівлі-продажу, гарантійний строк на нього починає спливати з моменту заміни.

Згідно ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як визначено ст. 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

Відповідно до ст. 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Згідно ст. 859 Цивільного кодексу України якщо договором або законом передбачено надання підрядником замовникові гарантії якості роботи, підрядник зобов?язаний передати замовникові результат роботи, який має відповідати вимогам статті 857 цього Кодексу протягом усього гарантійного строку. Гарантія якості роботи поширюється на все, що становить результат роботи, якщо інше не встановлено договором підряду.

Пунктом 5 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що гарантійний строк - строк, протягом якого виробник (продавець, виконавець або будь-яка третя особа) бере на себе зобов?язання про здійснення безоплатного ремонту або заміни відповідної продукції у зв?язку з введенням її в обіг.

У п. 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Статтею 7 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено гарантійні зобов?язання. Виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами чи договором. Гарантійний строк на комплектуючі вироби повинен бути не менший, ніж гарантійний строк на основний виріб, якщо інше не передбачено нормативно- правовими актами чи договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: ???пропорційного зменшення ціни; ???безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; ???відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов?язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з?явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Згідно ч. 3 ст. 678 ЦК України якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред`явлені до продавця або виготовлювача товару.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазначає, що оскільки дата підписання додаткової угоди - 13.03.2023, тобто, між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, а тому гарантійні зобов?язання обчислюються з моменту укладення договору, а саме 13.03.2023.

На спростування вимог позивача, відповідачем надано Гарантійний талон №396 від 24.03.2023 постачальника акумуляторів, в якому зазначена акумуляторна батарея АКБ-АВТ 100Ah 12V GEL та гарантійний термін складає 6 (шість) місяців.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, позивачем не доведено обставини, на які він посилався як підставу своїх вимог, оскільки відповідно до п.5.1. Договору підряду, початком гарантійних строків вважається день підписання Акта виконаних робіт, тобто 31.03.2023, а тому строк звернення розивача з вимогою, у разі виявлення ним недоліків товару, закінчився 30.09.2023.

V. Розподіл судових витрат

у відповідності до ст. 141 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту ст.ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

В обґрунтування понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи у розмірі 9700 грн 00 коп. представник позивача надав до суду договір № про надання професійної правничої допомоги від 18.12.2023; квитанцію від 18.12.2023 на суму 9700 грн 00 коп. та акти приймання-передачі за договором № від 18.12.2023.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На час ухвалення судом рішення позивач не надав до суду документального підтвердження розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, зокрема, документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, предмет позову, його ціну та складність спірних правовідносин, суд вважає, що позивачем не доведено оплату наданих йому адвокатських послуг, які він просить стягнути, як понесені ним витрати у зв`язку із розглядом справи, внаслідок чого, вказані вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного керуючись «Про захист прав споживачів»; ст.ст. 655, 662, 675, 688, 837-839, 857-859 ЦК України; ст.ст.12, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 315, 354, 355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 28.06.2024.