Справа № 694/1324/24
провадження № 2/694/399/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

15.10.2024 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Сакун Д.І.,

за участю секретаря судового засідання Литвин Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Звенигородка в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платка податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 ), в інтересах якої діє Стратілатов Костянтин Геннадійович ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , тел. НОМЕР_4 , адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платка податків НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , тел. НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платка податків невідомий, паспорт НОМЕР_6 , виданий Добропільським МВ ГУМВС України в Донецькій області 27.06.1998 року, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , тел. НОМЕР_2 ), треті особи на стороні позивача: ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 ) про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

24.05.2024 року до Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7143/2023/3952243 від 22.07.2023 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на частину транспортного засобу марки RENAULT, модель KANGOO, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 , д.н.з. (станом на 22.07.2023 року) НОМЕР_8 . Судові витрати покласти на відповідачів в рівних частках.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 10.02.2010 року між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_7 було укладено шлюб. Під час шлюбу 28.08.2020 року ОСОБА_7 було придбано транспортний засіб марки RENAULT, модель KANGOO, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_9 , д.н.з. НОМЕР_10 . 04.09.2020 року за ОСОБА_7 було зареєстровано вказаний транспортний засіб та присвоєно д.н.з. НОМЕР_8 . 22.07.2023 року ОСОБА_7 звернувся до ТСЦ 7143 із заявою про перереєстрацію транспортного засобу при втраті свідоцтва про реєстрацію та отримав нове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. 22.07.2023 року між ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7143/2023/3952243, на підставі якого ОСОБА_7 передав у власність ОСОБА_3 вказаний вище транспортний засіб марки RENAULT, модель KANGOO, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 , д.н.з. НОМЕР_11 . В цей же день на підставі зазначеного договору за ОСОБА_3 було зареєстровано вказаний транспортний засіб.

Вказаний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_1 . Згоди на продаж автомобіля ОСОБА_1 не надавала. Тому договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 не відповідає вимогам закону.

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_7 загинув під час виконання бойового розпорядження, пов`язаного із відсіччю збройної агресії Російської Федерації протиУкраїни. Померлий ОСОБА_7 заповіту не складав. Всі спадкоємці прийняли спадщину. У зв`язку із цим зазначеного вище автомобіля є власністю позивача, а інша автомобіля є спадковим майном померлого ОСОБА_7 , яке підлягає поділу між спадкоємцями в рівних частках.

У зв`язку з вищевикладеним позивач змушена звернутись до суду за захистом її прав.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

24.05.2024 року до суду надійшла позовна заява про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності. Разом з нею подано до суду заяву про забезпечення позову.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2024 року справу та заяву про забезпечення позову передано для розгляду судді Звенигородського районного суду Сакун Д. І.

Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 02.07.2024 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 02.07.2024 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Клопотання про витребування копії спадкової справи задоволено.

07.08.2024 року на виконання ухвали суду до суду надійшла копія спадкової справи № 43/2024, відкритої після смерті ОСОБА_7

04.09.2024 року до суду надійшла заява позивача про ознайомлення з матеріалами справи з можливістю виготовлення відповідних копій.

01.10.2024 року від представника ОСОБА_1 адвоката Стратілатова К.Г. надійшло до суду повідомлення про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції у разі розгляду справи з участю сторін.

01.10.2024 року від представника ОСОБА_1 адвоката Стратілатова К.Г. надійшло до суду клопотання про накладення штрафу та повторне направлення ухвали про витребування доказів. Однак суд не вбачає підстав для задоволення даного клопотання, оскільки судом ще 07.08.2024 року отримано від приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Побіянської Н.Б. копію спадкової справи № 43/2024, відкритої після смерті ОСОБА_7 , яка міститься в матеріалах справи. Крім того, після отримання копії спадкової справи 04.09.2024 року до суду надійшла заява позивача про ознайомлення з матеріалами справи з можливістю виготовлення відповідних копій, на якій стоїть відмітка про ознайомлення з матеріалами справи та проведення фотозйомки матеріалів справи.

14.10.2024 року від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає, в задоволенні позову просить відмовити.

У заяві, надісланій на електронну адресу суду, ОСОБА_3 зазначає, що бути присутнім у засіданні не зможе за станом здоров`я, яке погіршилося після смерті сина. Проти заявлених у позові вимог заперечує з наступних причин:

договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7143/2023/3952243 було укладено 22.07.2023 до дня загибелі 24.12.2023 року його сина. Позивач не цікавилася і не заперечувала факт продажу транспортного засобу. Перебуваючи юридично в шлюбі, син та ОСОБА_1 не вели спільного господарства та проживали різними сім`ями. Після загибелі сина позивач на ґрунті жадібності, залишаючись юридично дружиною загиблого сина, звернулася до суду з позовом. Відповідач є пенсіонером, але його фінансовий стан дозволяв придбати такого рівня автомобіль, кошти передав сину при продажу авто. Оскільки син загинув, чи отримував він згоду дружини чи ні, пояснити не має кому.

Просить розглянути справу неупереджено та об`єктивно.

14.10.2024 року від відповідача ОСОБА_4 надійшла до суду заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнає, в задоволенні позову просить відмовити.

Третіми особами по справі зазначені неповнолітні діти позивача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які згідно поштових повідомлень, повідомлені належним чином, про що містяться відповідні докази в матеріалах справи.

Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом

Дослідивши повно та всебічно матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи.

У суді встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_12 , виданого 10.02.2010 року Вільховецькою сільською радою Звенигородського району Черкаської області, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 10.02.2010 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 2.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_13 , ОСОБА_7 є власником транспортного засобу марки RENAULT, модель KANGOO, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_9 , д.н.з. НОМЕР_8 . Дата реєстрації: 04.09.2020 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 10340 від 28.08.2020 року ОСОБА_7 придбав транспортний засіб марки RENAULT, модель KANGOO, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_9 , д.н.з. НОМЕР_10 .

Відповідно до заяви № від 22.07.2023 року ОСОБА_7 звертався до ТСЦ 7143 із заявою про перереєстрацію транспортного засобу при втраті свідоцтва про реєстрацію та отримав нове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

22.07.2023 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7143/2023/3952243, на підставі якого ОСОБА_7 передав у власність ОСОБА_3 транспортний засіб марки RENAULT, модель KANGOO, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 , д.н.з. НОМЕР_11 . Договір оформлений та підписаний сторонами в сервісному центрі 7143.

Відповідно до заяви № від 22.07.2023 року ОСОБА_3 звернувся до ТСЦ 7143 про перереєстрацію транспортного засобу на нового власника.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_14 , виданої повторно 14.02.2024 року Звенигородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що зроблено відповідний актовий запис № 99 від 08.02.2024 року.

Відповідно до постанови № 145 медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву» від 18.03.2024 року, ОСОБА_7 , 1989 року народження, загинув внаслідок травми, отриманої під час виконання службових обов`язків у період дії воєнного стану під час безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Згідно свідоцтва про народження, серія НОМЕР_15 від 02.07.2010 року, виданого Вільховецькою сільською радою Звенигородського району Черкаської області, ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 , про що в Книзі реєстрації народжень 02.07.2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 12. Батьками дитини записані: ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про народження, серія НОМЕР_16 від 20.07.2016 року, виданого Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_9 , про що в Книзі реєстрації народжень 20.07.2016 року зроблено відповідний актовий запис за № 89. Батьками дитини записані: ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_17 , виданого Управлінням соціального захисту населення Звенигородської РДА від 21.03.2024 року, ОСОБА_1 має пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України. Посвідчення безстрокове і дійсне на всій території України.

Відповідно до копії спадкової справи № 43/2024, відкритої після смерті ОСОБА_7 , спадщину прийняли : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь якого відмовилась ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Правовідносини, які виникли між сторонами по справі в частині виникнення права спільної сумісної власності подружжя, регулюються СК України, зокрема, ст.60, якою визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 та 2 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Такими об`єктами є : заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частинами першою, третьою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Як зазначено у ч.1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що автомобіль Renault Kangoo, 2007 р. випуску, д.н.з. НОМЕР_8 набув статусу спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , оскільки був придбаний в період зареєстрованого шлюбу та жодних доказів того, що зазначений автомобіль був придбаний за особисті кошти ОСОБА_7 суду надано не було.

Доказів на спростування режиму спільної власності подружжя на спірний автомобіль, придбаний за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, відповідачами не надано.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).

Відповідно до висновків, зроблених у постанові Верховного Суду від 25.05.2020 р. по справі № 347/955/16 судом зроблено висновок, що підчас розгляду судом справ про поділ майна подружжя, суд має виходити з інтересів кожного з подружжя, отже уразі поділу неподільної речі як автомобіль, суд зобов`язаних прислухатись до кожного учасника справи, і уразі якщо один із колишнього подружжя користується зазначеним автомобілем, інший з подружжя має право на отримання справедливої компенсації.

Згідно Постанови Верховного Суду у справі № 158/2229/16-ц від 30.01.2019, у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

Враховуючи те, що відповідачами не було надано взагалі ніяких доказів стосовно отриманих від відчуження коштів та використання їх в інтересах сім`ї ОСОБА_7 або вчинення правочину за згодою ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що враховуючи відчуження автомобіля на час розгляду справи, можливо розглядати лише надання справедливої компенсації другому з подружжя.

Щодо позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Як зазначено в п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Оскільки спірний автомобіль відчужений ОСОБА_7 під час перебування з позивачем у зареєстрованому шлюбі, з нього підлягала б стягненню на користь позивача половина вартості автомобіля без визнання договору купівлі-продажу недійним.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У пунктах 98, 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) вказано, що:

«Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого у її постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, про те, що «закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору». Такий відступ відбувся у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18. Зазначила, що можливість визнання недійсним договору стосовно розпорядження майном, яке перебуває у спільній власності, залежить від встановлення недобросовісності третьої особи - контрагента за таким договором (пункт 8.67 постанови).

Розвиваючи висновок, сформульований у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 вказала, що презумпція розпорядження спільним майном одним із подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно. Тому укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той із подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя (пункт 96)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі №125/2157/19 (провадження № 14-40 цс 21) вказано, що «відсутність згоди одного зі співвласників (колишнього подружжя) на розпорядження нерухомим майном може бути підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним, і такий спосіб захисту порушеного права власності одного з подружжя може бути ефективним у випадку заявлення позивачем позовної вимоги про застосування наслідків недійсності правочину. Вирішуючи питання ефективності способу захисту порушеного права шляхом пред`явлення позовних вимог про визнання договору недійсним, Велика Палата Верховного Суду виснує, що пред`явлення позову стороною договору або іншою особою (зацікавленою особою) про визнання недійсним договору є ефективним способом захисту порушеного права у разі, якщо такий позов заявлений з метою повернення одному з подружжя, чиї права порушено, майнових прав та/або частки в спільному майні подружжя, у тому числі шляхом визнання прав на частку, та/або одночасного виділення частки в порядку поділу майна подружжя або встановлення порядку користування цим майном тощо. При цьому підлягає встановленню добросовісність, насамперед, набувача за таким договором (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №916/2813/18 (пункт 8.67)). В іншому випадку, у разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого. Велика Палата Верховного Суду вказує, що не є ефективним способом захисту позов про визнання договору недійсним у разі, якщо особа має на меті отримати лише еквівалент вартості своєї частки у спільному майні, оскільки такий спосіб захисту не захищає та не відновлює в результаті її порушене право в той спосіб, який вона обрала».

Отже, при вирішенні даних позовних вимог суд зазначає, що позивачка заявила вимогу про недійсність оспореного договору купівлі-продажу, тоді як ефективним способом захисту у її випадку є стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна.

При цьому суд також враховує, що жодних позовних вимог про застосування наслідків визнання договору купівлі-продажу недійсним позивачка не заявляла і про такі навіть не зазначала.

Аналогічний висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 175/1481/15-ц (провадження № 61-19687св18).

За такого, вимоги позову у цій частині задоволенню не підлягають.

Оскільки вимога про визнання права власності на частину автомобіля є похідною від вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним, то і вона задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір слід віднести за рахунок держави. Витрати на правничу допомогу залишити за позивачем.

Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 60, 61, 63, 65, 70, 71, ст.ст.15, 204, 215, 364, 368 ЦК України, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України , суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платка податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 ), в інтересах якої діє Стратілатов Костянтин Геннадійович ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , тел. НОМЕР_4 , адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платка податків НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , тел. НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платка податків невідомий, паспорт НОМЕР_6 , виданий Добропільським МВ ГУМВС України в Донецькій області 27.06.1998 року, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , тел. НОМЕР_2 ), треті особи на стороні позивача: ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 ) про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності, - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову у виді арешту автомобіля марки Renault, модель Kangoo, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 , д.н.з. НОМЕР_8 , накладеного ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області області від 02.07.2024 року у цивільній справі № 694/1324/24 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Стратілатов Костянтин Геннадійович до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи на стороні позивача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності.

Копію рішення направити до Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення підписане 15.10.2024 року.

Суддя Д.І. Сакун