Справа № 152/481/24
Провадження № 22-ц/801/2115/2024
Провадження № 22-ц/801/2116/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Роздорожна А. Г.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 рокуСправа № 152/481/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Стадника І. М.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 13 травня 2024 року та на додаткове рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 21 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Антонюка В. В. в залі суду в місті Вінниця, дата складення повного тексту рішення 21.08.2024,

в цивільній справі № 152/481/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Короткий зміст вимог

В березні 2024 року ТОВ «Брайт Інвестмент» звернулося в суд з вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 80447,63 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.07.2019 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №, який за правовою природою є змішаним договором: кредитним договором та Договором про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток

24 березня 2023 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» укладено Договір факторингу №24/03/23, у відповідності до умов якого Клієнт (Первісний Кредитор) передає, а Фактор (Новий Кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить Клієнту, і стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між Клієнтом і Боржником, в розмірі Портфеля Заборгованості.

Відповідач не виконала умови кредитного договору у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом становить 80447,63 грн., з яких: 40 024,28 грн заборгованість по тілу кредиту та 40 42335 грн заборгованість по відсотках. Вказана сума заборгованості не погашена відповідачем.

За таких обставин, оскільки наявна заборгованість не погашена, позивач, задля захисту своїх прав, які він вважає порушеними відповідачкою, звернувся з даним позовом.

Посилаючись на зазначене, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість за договором № від 19 липня 2019 року в загальному розмірі 80447,63 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 13 травня 2024 року позов задоволено.

Додатковим рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 21 травня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» понесені судові витрати за надання професійної правничої (правової) допомоги в сумі 7000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» заборгованість за Кредитним договором № від 19 липня 2019 року в сумі 80447 (вісімдесят тисяч чотириста сорок сім) грн 63 коп., з них: 40024 (сорок тисяч двадцять чотири) грн 28 коп. суму заборгованості по тілу кредиту, 40423 (сорок тисяч чотириста двадцять три) грн 35 коп. суму заборгованості по відсоткам. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено отримання відповідачем ОСОБА_1 грошових коштів від первісного кредитора АТ «ОТП Банк», які містяться в матеріалах справи та підтверджується виникнення кредитних відносин між сторонами.

Судом вказано, що порушене право позивача підлягає судовому захисту, оскільки позивачем надано належні та допустимі докази про факт невиконання відповідачем узятих на себе зобов`язань за кредитним договором № від 19 липня 2019 року, щодо повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду та додатковим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить рішення суду першої інстанції та додаткове рішення цього ж суду скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Скаржник вважає, що вказані судові рішення прийняті при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених судом першої інстанції обставинам справи, неправильному застосуванні судом норм матеріального та порушенні норм процесуального права.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 10 вересня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Міхасішин І. В., Стадник І. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13.09.2024 вказану апеляційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику строк для подання доказів, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду першої інстанції; надання документу, що підтверджує сплату судового збору, а також подання до апеляційного суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження додаткового рішення суду першої інстанції. Водночас, витребувано з Шаргородського районного суду Вінницької області матеріали цивільної справи № 152/481/24 за позовом ТОВ «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

18.09.2024 на адресу Вінницького апеляційного суду надійшли матеріали зазначеної цивільної справи.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 вересня 2024 року, після усунення недоліків апеляційної скарги відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та відмовлено в задоволенні клопотання про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 19 листопада 2024 року суддю ОСОБА_2 замінено на суддю ОСОБА_3 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до доводів позовної заяви.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості позивач посилається на Паспорт споживчого кредиту, проте позовна заява не містить доказів, що відповідача було ознайомлено з таким паспортом та чи погодився із ним, оскільки він не підписаний відповідачем. Також, матеріали справи не містять доказів того, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплати будь-яких процентів за користування кредитними коштами та порушення термінів виконання договірних зобов`язань у розмірі визначеному у розрахунку заборгованості.

Вказує, що законодавцем звільнено позичальників від відповідальності визначеною ст. 625 ЦПК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022 та такі нарахування підлягають списанню.

Крім того, позовні вимоги пред`явлені позивачем з пропуском трирічного строку позовної давності, оскільки кінцевим терміном повернення кредиту є 19.07.2019, а з позовом позивач звернувся в березі 2024 року. Позивачем не надано доказів, які б вказували на переривання строку позовної давності та заяв про поновлення позовної давності суду й доказів існування важних причин пропуску такого строку.

Що стосується оскарження додаткового рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 21 травня 2024 року, то апелянт будь-яких обґрунтувань щодо його незаконності чи необґрунтованості в апеляційній скарзі не наводить.

Доводи особи, яка подала відзив апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки вважає вимоги скарги безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду та додаткове рішення залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 19.07.2019 між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №, який за правовою природою є змішаним договором: кредитним договором та Договором про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (а.с.12).

За умовами вказаного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 14534 грн на придбання товару у продавця, загальний розмір кредиту становить 14884 грн. Дата остаточного повернення 19 липня 2021 року. Сторонами погоджена фіксована процентна ставка у розмірі 0.1 % річних. Тип картки: MC GOLD, валюта гривня, номер карткового рахунку НОМЕР_1 .

Також, 19.07.2019 ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту. Своїм підписом в Паспорті споживчого кредиту ОСОБА_1 підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних ним умов кредитування та підтвердив отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливостей оцінити чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором.

Відповідно до копії паспорту споживчого кредиту, відповідач був ознайомлений з інформацією про умови кредитування та вартість кредиту 19 липня 2019 року (а.с.13).

24 березня 2023 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» укладено Договір факторингу №24/03/23, у відповідності до умов якого Клієнт (Первісний Кредитор) передає, а Фактор (Новий Кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить Клієнту, і стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між Клієнтом і Боржником, в розмірі Портфеля Заборгованості (а.с.5-9).

Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату відповідно до умов Договору (п.1.2 Договору).

За цим Договором Фактор одержує право (замість Клієнта) вимагати від Боржників належного виконання всіх зобов`язань за Кредитними Договорами (п.1.3 Договору).

Згідно з копією витягу з додатку №1 до Договору факторингу №24/03/23 від 24 березня 2023 року, за №7382 вказаний ОСОБА_1 , кредитний договір № від 19 липня 2019 року, рахунок №23, загальна сума боргу становить 80447,63 грн, з них: загальна сума боргу по тіла становить 40024,28 грн, загальна сума боргу по відсотках становить 40423,35 грн (а.с.10).

Відповідно до копії платіжного доручення №46 від 24 березня 2023 року, ТОВ Брайт Інвестмент» перерахувало АТ «ОТП Банк» суму у розмірі 7155000 грн, згідно з договором факторингу №24/03/23 від 24 березня 2023 року (а.с.11).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № _CARD від 19 липня 2019 року, картковий рахунок № НОМЕР_2 , станом на 24 березня 2023 року, за період з 22 липня 2019 року по 14 березня 2023 року, загальна сума заборгованості відповідача становить 80447,63 грн (а.с.14-39).

З копії звіту рахунку за період з 19 липня 2019 року 24 березня 2023 року видно, що відповідач користувався кредитними коштами (а.с.40-54).

Згідно з копією вимоги про погашення кредитної заборгованості та дострокове повернення кредиту №0216/1 від 16 лютого 2024 року, позивач звернувся до відповідача з проханням погасити заборгованість в сумі 80447,63 грн, яку відповідачем отримано 26 лютого 2024 року (а.с.56, 60 на звороті).

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень частини першої статті 369ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів.

Предметом спору є стягнення заборгованості за споживчим договором.

За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України)

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору № від 19.07.2019. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Таким чином, за встановлених обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність кредитного договору № від 19.07.2019 між відповідачем та АТ «ОТП Банк».

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У частині першій статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частин першої третьої статті 89 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідач погодився на умови кредитного договору шляхом його підписання та в подальшому, порушив строки та порядок погашення заборгованості за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості за договором.

Пунктом 1.4. Кредитного договору № від 19.07.2019 встановлено, що датою (моментом) надання Банком та отримання Позичальником Кредиту вважається дата підписання Позичальником Кредитного договору. Кредит надається шляхом перерахування за дорученням Позичальника коштів на поточний рахунок Продавця і на придбання Товару.

При цьому, розрахунком заборгованості підтверджено оплату товарів/послуг відповідачем.

Встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором, що також підтверджує факт укладення кредитного договору.

Крім того, відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед позивачем, не довів відсутність заборгованості. Також, останнім не надано власного розрахунку щодо їх невірного нарахування чи будь-якого доказу на їх спростування, як в суд першої інстанції так і в апеляційному суді. Відповідач, в свою чергу не заперечує факту користування кредитними коштами.

З урахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що докази про отримання відповідачем грошових коштів від первісного кредитора АТ «ОТП Банк», які містяться в матеріалах справи, є належними та допустимими та підтверджують виникнення кредитних відносин між сторонами.

З огляду на викладене, в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредиту, сплати процентів, що призвело до виникнення у нього перед позивачем заборгованості, яка обґрунтована позивачем та доведена відповідними доказами, а відповідачем на спростування цього будь-яких заперечень та доказів не надано.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення прав останнього, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, пославшись на обґрунтованість розміру заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Що стосується додаткового рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 21 травня 2024 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі «Гімайдуліна та інші проти України» від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до договору від 01.05.2023 професійну правничу допомогу позивачу в суді першої інстанції надавало Адвокатське бюро «Юлії Чміль», повноваження якої підтверджуються, ордером серії АЕ № 1267527 та копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надала суду договір; додаток до договору; акт про надання правової допомоги № 65, згідно якого загальна вартість послуг становить 7000,00 грн.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу повинен бути співмірним із рядом критеріїв, які визначені частиною 4 цієї статі.

Вказаний розмір витрат про надання професійної правничої допомоги є співмірним із складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих послуг і виконаних робіт, ціною позову, тобто таким, що не суперечить вимогам ч.4 ст.137 ЦПК України.

Отже, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дотримався порядку визначеного ст.137 ЦПК України та правильно стягнув суму 7000,00 гривень з відповідача на користь позивача. Оскільки позивач надав належні докази, які належним чином підтверджують виконаних адвокатом робіт та здійснених позивачем витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги.

Такий висновок суду є законним і справедливим.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що позовна заява не містить доказів, що відповідача було ознайомлено з паспортом споживчого кредиту та він не підписаний відповідачем, не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що паспорт споживчого кредиту містить підпис ОСОБА_1 . Відтак, доводи скаржника, що матеріали справи не містять доказів того, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплати будь-яких процентів за користування кредитними коштами та порушення термінів виконання договірних зобов`язань у розмірі визначеному у розрахунку заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки не доведені належними та допустимими доказами, як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує на те, що законодавцем звільнено позичальників від відповідальності визначеною ст. 625 ЦПК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022 та такі нарахування підлягають списанню.

Колегія суддів також перевірила та відхилила доводи апелянта з посиланням на положення Закону № 2120, яким внесено зміни до розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" і доповнено його п. 6-1, який встановлює нові правила звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання ним своїх зобов`язань за договором про споживчий кредит, а саме у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

Зміни до цього закону не передбачають звільнення позичальника від виконання своїх зобов`язань з повернення споживчого кредиту, сплати процентів за користування ним або відтермінування таких платежів, тому заперечення відповідача на апеляційну скаргу в цій частині на увагу не заслуговують.

У даній справі позивачем не заявлені вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) та інших платежів через прострочення виконання зобов`язань відповідача за договором про споживче кредитування, отже, це не є предметом спору, а звільнення боржника за кредитним договором від виконання зобов`язання по сплаті кредиту та процентів, законодавством не передбачено.

Також не приймаються до уваги доводи скаржника, що позовні вимоги пред`явлені позивачем з пропуском трирічного строку позовної давності, оскільки кінцевим терміном повернення кредиту є 19.07.2019, а з позовом позивач звернувся в березі 2024 року.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що 19.07.2019 між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір. Дата остаточного повернення кредиту 19.07.2021.

Позивач ТОВ «Брайт Інвестмент» звернулося в суд першої інстанції із вказаним позовом 21.03.2024, що підтверджується штампом, який міститься на конверті, який долучений до матеріалів справи.

З огляду на зазначене та встановлені обставини, колегія суддів вважає, що оскільки позивач 21.03.2024 звернувся до суду з даним позовом, тому не пропущено строків позовної давності.

А відтак, доводи скаржника щодо пропуску позивачем строку позовної давності є помилковим.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення суду та додаткове рішення без змін, тому по справі відсутні підстави для перерозподілу чи відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 13 травня 2024 року та додаткове рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 21 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини статті 389 ЦПК України.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

І. М. Стадник