Справа № 134/2141/23
Провадження № 22-ц/801/1204/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кантониста О. О.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 рокуСправа № 134/2141/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Матківської М.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 15 березня 2024 року, ухвалене суддею Кантонистою О.О. в смт Крижопіль, повне рішення складено 25 березня 2024 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та пені за прострочення сплати аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Добровеличківський відділ державної виконавчої служби у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

встановив:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 26 327 гривень за період з 01 листопада 2021 року по 31 серпня 2023 року та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 26 327 гривень.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2016 року по 29 жовтня 2018 року, при цьому з червня 2017 року спільне проживання сторін припинено.

У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 18 жовтня 2017 року у справі №134/1310/17 стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 30 % (3/10 частини) його щомісячного доходу, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 19 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вказаного рішення Крижопільським районним судом Вінницької області 31 жовтня 2017 року видано виконавчий лист, на підставі якого Добровеличківським відділом державної виконавчої служби у Новоукраїнському районі Кіровоградської області було відкрито виконавче провадження № 55215643.

Позивачка вказує, що у зв`язку з тим, що на майно відповідача було накладено арешт, він звернувся до неї з проханням забрати виконавчий лист з примусового виконання, зобов`язавшись сплачувати аліменти в добровільному порядку.

На підставі заяви позивача 04 листопада 2021 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу та скасовано арешт майна відповідача.

Однак, після повернення виконавчого документа відповідач припинив сплачувати аліменти, тобто самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, тому вона змушена була повторно звернутися до відділу державної виконавчої служби із заявою про примусове стягнення аліментів з відповідача, на підставі якої відкрито виконавче провадження № 72873177.

Отже, у відповідача існує заборгованість зі сплати аліментів за період з листопада 2021 року по серпень 2023 року включно, яка нараховується у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та сукупний розмір якої становить 26 327,00 грн.

Посилаючись на вимоги ст. 196 СК України, позивачка зазначає, що має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 листопада 2021 року по 31 серпня 2023 року включно становить 70 732,08 грн, однак, враховуючи, що розмір пені не може перевищувати 100 % заборгованості від суми заборгованості за аліментами, позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь 26 327,00 грн неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 15 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про відсутність підстав для відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по аліментам, оскільки рішення суду про стягнення аліментів відповідачем за період з 01 листопада 2021 року по 31 серпня 2023 року не виконувалося, розмір заборгованості за цей період становить 26 327 гривень і іншого розрахунку відповідачем не надано. Судом не враховано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 19 жовтня 2022 року у справі №465/4115/2, відповідно до якого саме відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів. Доказів, які б свідчили про відсутність у відповідача вини зі сплати аліментів за вказаний вище період відповідачем не надано.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що саме на виконавця покладено обов`язок щомісячно обчислювати як розмір аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), так і заборгованість зі сплати аліментів і повідомляти про її існування та розмір сторонам виконавчого провадження. Виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно виконавчого листа №134/1310/17 від 31 жовтня 2017 року перебуває на виконанні у Добровеличківському відділі державної виконавчої служби у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) і на момент звернення позивачки до суду з даним позовом заборгованість по виконавчому листу у відповідача була відсутня. Наданий позивачкою самостійно зроблений розрахунок розміру заборгованості по аліментам не може бути прийнятий судом в якості підстав для стягнення з відповідача заборгованості по аліментам у порядку, визначеному ст. 195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав і для задоволення позову в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20 грудня 2016 року та свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 від 07 грудня 2021 року, відповідно до якого позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_1 » (а.с.7-8).

Заочним рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 18 жовтня 2017 року, яке набрало законної сили 30 жовтня 2017 року, в цивільній справі №134/1310/17 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 30% (3/10 частин) його щомісячного доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 вересня 2017 року і до досягнення сином повноліття (а.с.10-11).

31 жовтня 2017 року, на виконання вказаного рішення, Крижопільським районним судом Вінницької області було видано виконавчий лист, який перебував на примусовому виконанні у Добровеличківському відділі державної виконавчої служби у Новоукраїнському районі Кіровоградської області (ВП №55215643) (а.с.13).

Постановою начальника Добровеличківського відділу державної виконавчої служби у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністертсва юстиції (м.Дніпро) Мазур Л.М. від 04 листопада 2021 року виконавчий лист №134/1310/17 від 31 жовтня 2017 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто стягувачу в зв`язку з поданням стягувачем заяви про припинення стягнення аліментів та повернення виконавчого документа без подальшого виконання (а.с.14).

Відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчого провадження та довідки Добровеличківського відділу державної виконавчої служби у Новоукраїнському районі Кіровоградської області від 05 лютого 2024 року №3615/30.10-22, з 25 вересня 2023 року на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №72873177 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно виконавчого листа № 134/1310/17 від 31 жовтня 2017 року. Станом на 01 лютого 2024 року заборгованість згідно виконавчого листа відсутня (а.с.15,130).

Оскільки у зв`язку з несплатою ОСОБА_2 аліментів в добровільному порядку за період з 01 листопада 2021 року по 31 серпня 2023 року у нього утворилася заборгованість в загальному розмірі 26 327 гривень, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів на підставі ст. 195 СК України. Також ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на її користь пеню за несплачені аліменти в розмірі 26 327 гривень на підставі ст.196 СК України.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Сімейним кодексом України визначено право та способи захисту у спорах про стягнення аліментів, а також у спорах про стягнення заборгованості з аліментів.

Відповідно до положень статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Отже є два способи виконання обов`язку батьків, які проживають окремо, в утриманні дитини: за домовленістю (добровільно) або за рішенням суду.

Згідно із частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Відповідно до частини першої статті 194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Отже, стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання, а відтак ця заборгованість стягується при відкритому виконавчому провадженні.

У даній справі ОСОБА_1 подала до державної виконавчої служби заяву про виконання судового рішення про стягнення аліментів в примусовому порядку і 25 вересня 2023 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (ч. 3 ст. 195 СК України).

Законодавцем покладено на державного виконавця обов`язок щодо обчислення розміру заборгованості за аліментами та у разі незгоди із таким розміром можливість заінтересованої особи звернутися до суду для захисту порушених прав.

За обставин даної справи розмір заборгованості за аліментами підлягає стягненню державним виконавцем у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», на виконання рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 18 жовтня 2017 року в цивільній справі №134/1310/17.

Апеляційний суд бере до уваги висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі №761/43598/21, відповідно до якого стягнення заборгованості за аліментами, які вже стягуються на підставі судового рішення, закон не передбачає. Суд, при наявності спору може лише визначити розмір такої заборгованості, яка має бути стягнена в межах виконавчого провадження, при виконанні рішення суду про стягнення аліментів. Ухвалення окремого (додаткового) рішення суду про стягнення цієї заборгованості не потребує.

Оскільки заборгованість за аліментами ні державним виконавцем, ні судом не визначалася, підстави для стягнення неустойки (пені) відсутні. Крім того, суд першої інстанції правильно оцінив довідку Добровеличківського відділу ДВС у Новоукраїнському районі Кіровоградської області №3615/30.10-22 від 05 лютого 2024 року, відповідно до якої станом на 01 лютого 2024 року заборгованість згідно виконавчого листа №134/1310/17 від 31 жовтня 2017 року відсутня.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 15 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.В. Матківська