Провадження № 2/185/746/24
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 червня 2024 року м.Павлоград
25 жовтня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яка становить 3471,46 доларів США, та судові витрати.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено в повному обсязі. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" заборгованість зі сплати трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмірі 3471,46 доларів США (три тисячі чотириста сімдесят один долар США 46 центів ). Стягнуто з відповідачів з кожного окремо на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп. Рішення в повному обсязі було складено 27 травня 2024 року.

Нормами ст. 270 ЦПК України не передбачено обов`язковий виклик учасників справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

29 травня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" звернулось до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у даній цивільній справі, просить стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на свою користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22318,22 грн, в тому числі понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8500 грн, гонорар за прийняття рішення на користь клієнта 13818,22 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (Провадження № 14-382цс19), Верховний Суд вважає, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Станом на час ухвалення рішення у цій справі у матеріалах справи були відсутні докази понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Вже після ухвалення 22 травня 2024 року рішення у цій справі і після закінчення п`ятиденного строку, передбаченого частиною восьмою статті 141 ЦПК України (29 травня 2024 року), представник позивача надав розрахунок понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 22318,22 грн.

За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України цей строк є процесуальним.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Позивач пропустив строк для подання доказів понесених витрат. При цьому у своїй заяві позивач просить поновити пропущений процесуальний строк, вказує про поважність причин його пропуску, оскільки отримав копію судового рішення 28 травня 2024 року о 22:31 год.

Суд вважає, що позивачем строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, пропущений з поважних причин, тому підлягає поновленню судом.

Згідно з положеннями ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з приписами ч.1 ст.134 ЦПК України в позовній заяві представником позивача визначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат(частина друга статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У пунктах 44, 47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновок, що «саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

Аналогічні висновки зроблені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 та додаткових постановах Верховного Суду від 07 лютого 2023 року у справі № 757/36628/16-ц, від 26 липня 2022 року по справі № 910/1209/21, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20, на які є посилання в касаційній скарзі.

У додатковій постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 910/4277/21 вказано, що «участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередню участь у судовому засіданні. Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому одночасно вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час. Такі стадії як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами (постанови Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №910/7586/19, від 20.07.2021 у справі №922/2604/20, від 01.12.2021 у справі №641/7612/16-ц, від 18.05.2022 у справі №910/4268/21)».

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

До заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу додано ордер на надання правничої (правової) допомоги позивачу від 16 жовтня 2023 року адвокаткою Чміль Ю.В., договір про надання правової допомоги від 03 липня 2023 року, укладений між Адвокатським бюро «Юлії Чміль» та ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп", додаток №1 до вказаного договору, в якому визначено тип правової допомоги та вартість послуг, акт про надання правничої допомоги від 29 травня 2024 року, згідно якого вартість послуг у зв`язку з розглядом Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області справи №185/13551/23 склала 22318,22 грн, в тому числі 4500 грн ознайомлення з матеріалами справи за наданим пакетом документів клієнтом, аналіз документів, вивчення судової практики, 4000 грн складання позовної заяви, 13818,22 грн гонорар за прийняття рішення на користь клієнта (10% від суми позову).

Згідно з п.4 додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 03 липня 2023 року, гонорар за прийняття рішення на користь клієнта складає 10% від суми позову, не менше 10000 грн.

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункт 108 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі №712/4126/22, пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15).

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник ОСОБА_1 просив відмовити в задоволенні заяви та зменшити розмір витрат на правничу допомогу, вказав, що поданий позов не є унікальним, позивачем подано безліч аналогічних позовів про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, тому у представника позивача склалась звичайна практика підготовки подібних позовів, підготовка цієї справи до розгляду в суді не могла вимагати значного обсягу юридичної та технічної роботи, справа не є складною, що свідчить про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8500 грн є явно завищеним позивачем, стягнення гонорару за прийняття рішення на користь клієнта в розмірі 10% від суми позову («гонорар успіху») 13818,22 грн не є виправданим з огляду на принцип розумності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху».

При цьому при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення між ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.

Враховуючи наведені в заяві представника ОСОБА_1 доводи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, складність справи, суть спору, необхідність надання адвокатом позивача послуг під час розгляду справи в суді першої інстанції та їх характер (адвокатка Чміль Ю.В. не приймала участі у розгляді справи в суді, всі процесуальні заяви були подані керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп"), обсяг виконаної адвокатом роботи, критерій необхідності вчинення процесуальних дій та їх значимість, розгляд справи в суді в порядку спрощеного провадження, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, стягуваних з відповідачів до 4000 грн.

Також суд вважає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат заявлена до стягнення сума «гонорару успіху» в розмірі 10 % від суми позову, не може оцінюватись судом виходячи суто з такої домовленості сторін у договорі про надання правничої допомоги, а повинна оцінюватись на предмет її пропорційності, необхідності, неминучості порівняно з фактично понесеними витратами на правничу допомогу.

Подібний висновок наведений в постановах Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №915/294/21, від 23 серпня 2023 року у справі № 910/3456/22.

Крім того, позивачем невірно визначена сума позову, яка складає 126847,50 грн згідно уточненої позовної заяви від 06.11.2023 року, відповідно 10 % - 12684,75 грн.

Отже, з урахуванням пропорційності розміру «гонорару успіху» судовим витратам, безпосередньо пов`язаним з розглядом справи у цьому провадженні, які визначені адвокатом та оцінені судом, зокрема з точки зору складності цієї справи та розумної необхідності судових витрат, суд дійшов висновку, що співмірний і розумний розмір гонорару успіху позивача у цій справі становить суму 5000 грн.

Отже, виходячи із загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти цієї справи у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви та стягнення з відповідачів на користь позивача 9000 грн витрат на правничу допомогу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 270 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Доповнити рішення у цивільній справі ЄУ № 185/13551/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 (дев`ять тисяч) грн.

Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне додаткове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Додаткове рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. О. Врона