Справа № 212/9992/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

суддя - Ведяшкіна Ю.В.

секретар судового засідання Івашко А.А.

у цивільній справі № 212/9992/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна подружжя.

В судовому засіданні брали участь:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача адвокат Саліна М.О.

в с т а н о в и в:

07 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд визнати трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 13.12.2012 року, який посвідчено державним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-4770, об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.06.2009 року, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.06.2018 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період шлюбу, 13.12.2012 року, ними була придбана трикімнатна квартира загальною площею 61,3 кв.м. та житловою площею 47,5 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано на ОСОБА_2 . На теперішній час разом з дитиною проживає окремо від відповідача, перебуває в іншому шлюбі, та оскільки з відповідачем не досягнуто домовленості щодо порядку поділу спірної квартири, змушена звернутися до суду із зазначеним позовом.

12.12.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

12.12.2023 року ухвалою суду, за клопотанням позивача, судом застосовано заходи забезпечення позову, а саме: заборонено державним реєстраторам, та особам уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо вчинення реєстраційних дій, вчиняти будь які дії щодо відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , до вирішення справи по суті та набрання судовим рішенням у справі законної сили.

08.02.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

16.05.2024 року ухвалою суду у зв`язку з пропуском строків, визначених ч. 1 - 3 ст. 193 ЦПК України, відповідачу ОСОБА_2 було відмовлено у прийнятті до спільного розгляду із первісним позовом зустрічної позовної заяви, в якій він просив суд визнати трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 , об`єктом особистої приватної власності ОСОБА_2 .

13.06.2024 року адвокат Саліна М.О., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 подала до суду відзив, в якому просила суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 наполягає на тому, що спірна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , хоча і придбана в період перебування у шлюбі, але є його особистою приватною власністю, оскільки придбана за кошти, що належать йому особисто, які отримані від продажу батьківської чотирикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 . При цьому договір купівлі продажу спірної квартири був оформлений через два дні після продажу батьківської квартири.

18.06.2024 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просила суд не брати до уваги доводи відповідача, які викладені у відзиві та не приймати докази, додані до відзиву, посилаючись на те, що відзив та додані до нього докази подані до суду з порушенням строків, визначених у ч. 7 ст. 178 ЦПК України.

12.09.2024 року ухвалою суду за клопотанням представника відповідача адвоката Саліної М.О., було витребувано з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області оподатковані і неоподатковані доходи сторін за період з січня 2008 року по 01 січня 2013 року.

24.09.2024 року на виконання ухвали суду від 12.09.2024 року на адресу суду надійшла інформація з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2008 року по 4 квартал 2012 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримала з наведених в ньому підстав та просила його задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнав з підстав наведених у відзиві та просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В судовому засідання представник відповідача адвокат Саліна М.О. просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав, наведених у відзиві.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , яка була допитана судом за клопотання представника відповідача, суду повідомила, що відповідач ОСОБА_2 є її сином, який разом з позивачкою проживали з ними в чотирикімнатній квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_4 , а коли у них народилась донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , було прийнято рішення про продаж зазначеної чотирикімнатної квартири. Після продажу зазначеної квартири було придбано дві квартири, в першу переїхала вона з чоловіком, а сину ОСОБА_2 для окремого проживання з його сім`єю дружиною, дочкою та старшим сином ОСОБА_4 , було придбано спірну трикімнатну квартиру. Для придбання двох зазначених квартир, коштів від продажу чотирикімнатної квартири не вистачало, у зв`язку з чим вона з чоловіком добавили необхідну суму коштів, а син та невістка грошових коштів на придбання спірної трикімнатної квартири не надавали, оскільки на той час вони не працювали.

Заслухавши пояснення сторін, свідка ОСОБА_5 , дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків.

Так, за змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання ( правовий висновок, викладений в Постанові Верховного Суду від 17.01.2024 року у праві № 522/17831/20).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі статтею 68 СК України зазначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням ( правовий висновок, викладений в Постанові Верховного Суду від 17.01.2024 року у праві № 522/17831/20).

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з 12.06.2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.06.2018 року, було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7-8).

В період шлюбу 13.12.2012 року ними була придбана трикімнатна квартира загальною площею 61,3 кв.м. та житловою площею 47,5 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано на ОСОБА_2 .

Згідно п.10 Договору купівлі продажу від 13.12.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2-4770, заява від дружини Покупця на згоду для укладання цього договору, підпис на якій засвідчено ОСОБА_7 , державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори 13.12.2012 року, отримана у встановленому законом порядку та зареєстрована в реєстрі за № 2-4769 (а.с.11-12).

Згідно Звіту про оцінку нерухомого майна трикімнатної квартири загальною площею 61,3 кв.м., житловою площею 47,5 кв.м., що розташована на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 04.12.2023 року, ринкова вартість якої становить 580 700,00 грн. (а.с.38-45).

ОСОБА_4 з 22.07.2005 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.111).

ОСОБА_4 з 04.08.2014 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; разом з нею в зазначеній квартирі був зареєстрований її син ОСОБА_8 з 04.08.2014 року, та донька сторін - ОСОБА_9 з 04.08.2014 року. 29.11.2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_8 були зняті з реєстрації за вказаною адресою (а.с.100).

ОСОБА_2 з 28.11.2013 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.96).

ОСОБА_4 18.08.2022 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 та після державної реєстрації шлюбу змінила своє прізвище « ОСОБА_11 » на прізвище чоловіка « ОСОБА_12 » (а.с.10).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

У постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі № 369/7613/17, від 09 червня 2021 року в справі № 523/15462/16-ц, від 14 квітня 2021 року в справі № 127/7830/17 наголошується: «... вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя у цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності».

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до п.30 зазначеної Постанови Пленуму ВСУ, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

Таким чином, керуючись наведеними правовими нормами, аналізуючи встановлені по справі обставини, враховуючи презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, підтверджуються наданими позивачем доказами, які суд визнає належними, достовірними, достатніми, та враховуючи, що спірна квартира є неподільною, та жоден із подружжя не вчинив дій щодо внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, з метою компенсації іншому з подружжя грошової вартості його частки в спірній квартирі, суд, задовольняє позов ОСОБА_1 , шляхом визнання за кожним із подружжя права власності на 1/2 частку спірної квартири, без реального поділу спірної квартири, і залишає спірну квартиру у спільній частковій власності сторін по справі.

При цьому доводи відповідача про те, що спірна квартира придбана за грошові кошти, які є його особистою власністю, суд визнає необґрунтованими, оскільки такі твердження не доведено належними доказами.

Так, на підтвердження таких доводів відповідачем надано такі докази:

Договір купівлі продажу від 11.12.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Русавською Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 871, відповідно до п. 3 якого, за домовленістю сторін (продавці: ОСОБА_13 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 ) вартість відчужуваної квартири (чотирикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 ), визначена в 86450,00 грн., які Продавці повністю отримали від Покупців до підписання цього договору (а.с.89);

Договір купівлі продажу від 13.12.2012 року, посвідчений державним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2-4770, згідно п. 4 якого, продаж трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , здійснюється за 65 000,00 грн., гроші отримано Продавцем від Покупця до підписання цього договору. Зазначена ціна відповідає волевиявленню Продавця та Покупця, є остаточною і зміні не підлягає (а.с.11);

Договір купівлі продажу від 15.12.2012 року, посвідчений державним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2-4808,відповідно до п. 4 якого, ОСОБА_5 та ОСОБА_13 придбали у власність однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 , та сплатили за неї 51 000,00 грн. (а.с.92-93).

Отже, із зазначених договорів вбачається, що чотирикімнатну квартиру було продано за 86 450,00 грн., тобто вартість частки відповідача становить 21 612,5 грн. (86 450,00 грн. : 4 (співвласника) = 21 612,5 грн.), а спірну квартиру було придбано за 65 000,00 грн. При цьому відповідачем не було доведено належними доказами, що іншу частину вартості спірної квартири (43 387,5 грн.) також було сплачено за рахунок грошових коштів, які належали йому на праві особистої власності, та що грошові кошти отримані від продажу належної йому частки чотирикімнатної квартири було витрачено саме на придбання спірної квартири.

З цієї ж підстави, а також враховуючи вартість квартири, придбаної батьками відповідача ( 51 000,00 грн.), суд не приймає до уваги аналогічні показання свідка ОСОБА_5 , а також показання зазначеного свідка про те, що в період придбання спірної квартири сторони по справі не працювали та відповідно не мали доходу, суд також сприймає критично, оскільки зазначені показання спростовані доказами, витребуваними за клопотанням відповідача, а саме: відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків, відповідно до яких, ОСОБА_1 в період часу з 22.07.2005 року, тобто з дня реєстрації разом з відповідачем, в квартирі його батьків, за адресою: АДРЕСА_4 , та до дня придбання спірної квартири, з перервою на час перебування в декретній відпустці при народження їх спільної дитини, працювала та відповідно отримувала дохід у виді заробітної плати, за виключенням періоду з 11.2006 року по 07.2007 року (а.с.105 -109, 125-127), тобто із зазначених доказів, судом встановлено, що сторони з липня 2005 року проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та мали дохід від отримуваної заробітної плати.

Крім того, зазначені доводи спростовуються п.10 Договору купівлі продажу спірної квартири, відповідно до якого, заява від дружини Покупця на згоду для укладання цього договору, підпис на якій засвідчено ОСОБА_7 , державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори 13.12.2012 року, отримана у встановленому законом порядку та зареєстрована в реєстрі за № 2-4769; а також тим, що зазначену обставину відповідач не оспорював в судовому порядку у визначені цивільним законодавством строки.

За таких підстав, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Заходи забезпечення позову, застосовані за клопотанням позивача ухвалою суду від 12.12.2023 року, у відповідності до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, підлягають скасуванню після набрання вказаним рішенням суду законної сили.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст. ст. 4, 5, 6 -13, 17 - 18, 76 - 82, 89, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,3 кв.м. та житловою площею 47,5 кв.м. - об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Провести поділ спільного сумісного майна подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,3 кв.м. та житловою площею 47,5 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,3 кв.м. та житловою площею 47,5 кв.м.

Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 12.12.2023 року, відповідно до якої, заборонено державним реєстраторам, та особам уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо вчинення реєстраційних дій, вчиняти будь які дії щодо відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , до вирішення справи по суті та набрання судовим рішенням у справі законної сили, у відповідності до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, скасувати після набрання вказаним рішенням суду законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дні вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 19 листопада 2024 року.

Суддя: Ю. В. Ведяшкіна