головуючий у суді І інстанції Машкевич К.В.
провадження № 22-ц/824/8164/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Базика Олексія Павловича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 січня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь матеріальну шкоду у сумі 572 709 грн та судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що 10 січня 2023 року з вини відповідача ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить позивачу, у м. Києві по вул. Загородній, сталася дорожньо-транспортна пригода. За наслідками указаної ДТП відповідач пошкодив транспортний засіб належний позивачу, чим завдав йому шкоду.

Відповідно до висновку експерта від 20 січня 2023 року № 05/23 про оцінку транспортного засобу ринкова вартість автомобіля марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , на дату оцінки становить 572 709 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 січня 2024 року задоволено позов ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у сумі 572 709грн та судовий збір у сумі 5 727 грн 10 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем «Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок чого позивач поніс матеріальні збитки, є винною особою, дії якої призвели до ДТП та пошкодження автомобіля, тому суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у сумі 572 709 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Базик О.П. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 січня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції надсилав кореспонденцію за адресою за якою відповідач не проживає та ніколи не проживав, хоча в матеріалах справи наявна довідка щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

Вказує, що позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на висновок експерта від 27 січня 2023 року № 05/23 про оцінку транспортного засобу, однак у матеріалах справи міститься лише 1, 2 та 8 сторінка указаного висновку і на вказаних сторінках не міститься інформація, яка має бути відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Зазначає, що суд першої інстанції послався на недопустимий доказ у справі, оскільки указаний експертний висновок не є висновком експерта у розумінні статей 102, 106 ЦПК України.

Суд першої інстанції, посилаючись на недопустимий доказ, стягнув з відповідача матеріальну шкоду у сумі 572 709 грн.

При цьому, сам висновок містить інформацію про те, що вартість КТЗ на дату оцінки становить 572 709 грн, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТ3, становить 572 709 грн, а ринкова вартість КТЗ у пошкодженому стані становить 219 688 грн.

Вказує, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки та відповідають за завдану шкоду.

Зазначає, що задоволення судом першої інстанції вимог про відшкодування матеріальної шкоди у повному обсязі, виходячи з вартості автомобіля, без урахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу, і одночасне залишення у власності позивача цього автомобіля, не може бути обґрунтованим.

Також вказує, на те, що автомобіль був суттєво пошкодженим у 2019 році і з вказаного висновку не зрозуміло, чи враховувалася експертом ця суттєва обставина.

В апеляційній скарзі посилається на те, що позивачем не було надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, а саме: в матеріалах справи відсутні докази вартості транспортного засобу, вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу внаслідок ДТП, та ринкової вартості транспортного засобу у пошкодженому стані.

Також зазначає, що враховуючи той факт, що у такій категорії справ майже постійно призначається експертиза для встановлення розміру матеріального збитку, суд першої інстанції безпідставно розглянув справу в порядку спрощеного провадження.

Також вказує, що враховуючи ціну позову, розмір якої майже вдвічі перевищував сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд першої інстанції не мав права розглядати справу за відсутності сторін.

Також одночасно з апеляційною скаргою представником ОСОБА_1 - адвокатом Базик О.П. заявлено клопотання про призначення судової авто-товарознавчої експертизи, на вирішення якої поставити питання:

1. Яка вартість цілого автомобіля марки «Volkswagen Passat 1.8», 2016 року випуску у відновленому стані після ДТП у 2019 році, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ?

2. Яка вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Volkswagen Passat 1.8», 2016 року випуску, у відновленому стані після ДТП у 2019 році, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ?

3. Яка вартість автомобіля марки «Volkswagen Passat 1.8», 2016 року випуску у відновленому стані після ДТП у 2019 році, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 у пошкодженому стані, станом на 20 січня 2023 року?

Клопотання обґрунтоване тим, що оскільки відповідач був позбавлений можливості надати заперечення та клопотання в суді першої інстанції, тому просить призначити судом апеляційної інстанції судову авто-товарознавчу експертизу для встановлення реальної вартості транспортного засобу, вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, та ринкової вартості транспортного засобу у пошкодженому стані.

Вирішуючи указане клопотання, апеляційний суд враховує, що предметом позову є відшкодування збитків, завданих у результаті ДТП, яка відбулася 10 січня 2023 року, а відповідачем у його клопотанні порушується питання про призначення експертизи для з`ясування вартості автомобіля після ДТП у 2019 році, а тому підстави для задоволення цього клопотання відсутні, оскільки таке не стосується обставин справи.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Луценка С.О. надійшли письмові пояснення, у яких він просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Письмові пояснення обґрунтовані тим, що відповідач та його представник приймали участь у справі про адміністративне правопорушення, їм було відомо, що позивачем визнано винним у вчиненні ДТП та на нього покладений обов`язок відшкодувати завдану шкоду. Після ухвалення оскаржуваного рішення представник відповідача ознайомився із матеріалами указаної цивільної справи, що свідчить про його обізнаність про розгляд цієї справи.

Вказує, що порушення норм процесуального права не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, оскільки це порушення не призвело до неправильного вирішення справи.

Зазначає, що посилання відповідачем на не отримання повного тексту висновку експерту та невідповідність такого методиці є надуманим.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Луценко С.О. у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням і неправильним застосуванням норм процесуального права, оскільки у порушення норм ЦПК України розглянута у спрощеному провадженні, а відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 21 серпня 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Перелік справ, які може бути розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, наведено у статті 274 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частина 1 статті 274 ЦПК України містить імперативну норму, яка визначає перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження.

Цей перелік ґрунтується на класифікації справ за матеріально-правовою ознакою, тобто за характером спірних матеріально-правових відносин.

Згідно із пунктом 5 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина 1 статті 277 ЦПК України).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 572 709 грн.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на час звернення ОСОБА_2 із позовом (11 серпня 2023 року) становив 2 684 грн, отже 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 671 000 грн (2 684 грн х 250).

Отже, ціна позову станом на 01 січня 2023 року не перевищувала 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а предмет позову не належить до переліку справ, що підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України).

Щодо доводів апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про місце, дату і час судового засідання.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина 1 статті 8 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина 2 статті 211 ЦПК України).

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини 6, 7 статті 128 ЦПК України).

У ЦПК України законодавець встановив повноваження суду апеляційної інстанції скасовувати рішення суду першої інстанції із підстави неналежного повідомлення у суді першої інстанції особи, яка подала апеляційну скаргу.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини 3 статті 376 ЦПК України).

Тлумачення частини 1 статті 8, частини 2 статті 211, пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що:

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу;

невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства;

розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З матеріалів справи вбачається, що запит суду першої інстанції надійшла відповідь, відповідно до якої ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20).

Однак, незважаючи на указану відповідь суд першої інстанції направив судову повістку про виклик до суду відповідача на адресу, зазначену у позовній заяві: АДРЕСА_2 .

Судова повістка повернулася до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 24).

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), повернення судової повістки з відміткою «за закінченням терміну зберігання» не є належним повідомленням про дату судового засідання.

30 січня 2024 року Голосіївський районний суд міста Києва ухвалив рішення.

Таким чином, суд першої інстанції не вжив необхідних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву та докази у справі, чим порушив право сторони на доступ до правосуддя, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Отже, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 січня 2024 року підлягає скасуванню на підставі пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається із матеріалів справи, постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 01 червня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн (а.с. 5-8).

Указаною постановою встановлено, що 10 січня 2023 року о 21 год. 48 хв., ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Загородній у м. Києві, на порушення вимог пунктів 2.3 (б), 8.7.3 (е) ПДР України, був неуважним та здійснив виїзд на регульоване перехрестя вул. Загородньої та вул. Антоновича у м. Києві на заборонений (червоний) сигнал світлофора та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «Opel Zafira», д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався по перехрещуваній дорозі - по вул. Антоновича на зелений сигнал світлофора, що спричинило механічні пошкодження обох транспортних засобів.

Власником автомобіля марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с. 3-4).

Згідно з частиною 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків повинне мати місце у разі наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортного засобу, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання. Зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок не переробної сили або умислу потерпілого.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що розглядаючи позов про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Положеннями статті 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

На підтвердження розміру завданої шкоди, питання про стягнення якої порушується у позові, ОСОБА_2 надано висновок судового експерта Барановського С.І. від 27 січня 2023 року № 05/23 про оцінку транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до якого:

ринкова вартість указаного автомобіля станом на 20 січня 2022 року становить 572 709 грн,

вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , станом на 20 січня 2022 року, з урахуванням ПДВ становить 572 709 грн;

вартість складових автомобіля марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , які були пошкоджені за наслідками ДТП з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу з урахуванням ПДВ становить 272 965 грн 15 коп.

ринкова вартість автомобіля марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , у пошкодженому стані становить 219 688 грн (а.с. 9-11).

Відповідно до пункту 4.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), оцінка КТЗ передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об`єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень.

Підпунктом н) пункту 4.4 Методики визначено, що у звіті (акті) або висновку експерта про оцінку КТЗ зазначається відомості про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження, а також обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів.

Однак, приймаючи як належний доказ на підтвердження суми матеріальної шкоди, спричиненої позивачеві пошкодженням автомобіля в результаті ДТП, указаний висновок експерта про оцінку транспортного засобу, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що у висновку не зазначено про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження автомобіля марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , а також відсутнє підтвердження того, що це саме ті пошкодження, які були спричинені у результаті ДТП 10 січня 2023 року під час керування транспортним засобом ОСОБА_1 .

У матеріалах справи відсутні докази (акт огляду, дефектна відомість, схеми та ін.) з яких би вбачалося, які пошкодження спричинені автомобілю марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , у результаті ДТП 10 січня 2023 року.

У додатках до висновку крім переліку використаних довідкових джерел інформації зазначено лише фототаблицю, протокол огляду транспортного засобу та звіт про його комплектацію.

Крім того, указаним висновком визначено, що ринкова вартість автомобіля становить 572 709 грн, вартість матеріального збитку становить 572 709 грн, вартість складових автомобіля, пошкоджених за наслідками ДТП з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу з урахуванням ПДВ становить 272 965 грн 15 коп., ринкова вартість автомобіля у пошкодженому стані становить 219 688 грн.

Однак, у вказаному висновку зазначено, що вартість матеріального збитку є однаковою з ринковою вартістю автомобіля станом на день проведення оцінки, а також не визначено вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому експертом не зазначено висновку про те, що транспортний засіб вважається фізично знищеним.

Враховуючи викладене, такий висновок експерта не може бути належним доказом на підтвердження розміру спричиненої позивачу матеріальної шкоди у результаті ДТП.

Таким чином позивачем не виконано його процесуальний обов`язок щодо доведення заявленого до стягнення розміру шкоди, спричиненої у результаті пошкодження автомобіля при ДТП, яке сталося 10 січня 2023 року, а також наявності причинно-наслідкового зв`язку між розміром збитків та шкодою, завданою унаслідок ДТП, оскільки матеріали справи та висновок експерта у тому числі не містять переліку пошкоджень, спричинених транспортному засобу позивача саме у результаті ДТП, яке сталося 10 січня 2023 року.

Ураховуючи вищенаведені обставини щодо неповідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи у контексті доводів апеляційної скарги та положень пункту 3 частини 3 статті 376, частини 3 статті 370 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, із з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення судовий збір за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Базика Олексія Павловича задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 січня 2024 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 8 590 грн 63 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 18 листопада 2024 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська