Справа № 172/732/24
Провадження № 2/172/299/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.06.2024 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Битяка І.Г. за участі секретаря судового засідання Голубенко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у відсутність сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -

В С Т А Н О В И В

До суду надійшла вищевказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 20.11.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 77922483. Договір позики підписано електронним підписом позичальника. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 27.10.2023 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 29104,00 грн., з яких: 10000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 19104,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

Крім того, 17.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 11057-08/2021. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника. 31.01.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 31012023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло ці права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Згідно з реєстром боржників до договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 14671,60 грн., яка складається із: заборгованості за основною сумою кредиту 4300,00 грн., заборгованості за відсотками 10371,60 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача вищевказану заборгованість за кредитними договорами та судові витрати у справі.

Ухвалою від 09.05.2024 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача у позовній заяві просить розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження у відсутність представника позивача, не заперечував проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_2 надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження укладення договорів в порядку визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вони підписувалися електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підпис антів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документу. Окрім цього, позивачем не доведений факт отримання відповідачем коштів від первісного кредитора, не надані первинні бухгалтерські документи, які б підтвердили перерахування коштів відповідачу. Також зазначає, що розрахунок заборгованості, доданий до позову не містить даних про суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок заборгованості, а також процентну ставку обрахунку заборгованості. Розрахунки суми боргу не є зведеними документами, які не були погоджені з відповідачем і не підтверджені первинними обліковими бухгалтерськими документами. Щодо відступлення прав вимоги представник відповідача вказує, що позивачем надані витяги з реєстрів, які виготовлені самим позивачем як зацікавленою особою, зазначені витяги не містять підписів сторін, що уклали договори факторингу, а містять підпис лише представника позивача, не надано доказів виконання позивачем договорів факторингу. Незважаючи на недоведеність позовних вимог, сторона відповідача вважає за необхідне звернути увагу суду й на те, що проведені позивачем розрахунки заборгованості не відповідають вимогам закону, оскільки кредитор не має права нараховувати відсотки поза межами строку дії кредитного договору.

Представник позивача ОСОБА_3 надала суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповідно до умов кожного кредитного договору невід`ємною його частиною є Правила надання грошових коштів у позику, які розміщені на сайті кредитора і є в загальному доступі. Також вказує, що існує певний алгоритм дій при укладанні кредитного договору в електронному вигляді, відповідно до якого не було б укладено кредитний договір без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу відповідачем на сайт кредитодавця за допомогою логіна особистого кабінету та пароля особистого кабінету, без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Щодо нарахування відсотків представник позивача вказує, що вони були нараховані відповідно до умов кредитних договорів і відповідає погодженим умовам договорів. Кошти відповідачу були перераховані на його картковий рахунок, вказаний у кредитному договорі. Окрім того, представник позивача надав копії платіжних інструкцій за відступлення права вимоги за договорами факторингу № 14//06/21, № 31012023, витяг з реєстру боржників № 11 до договору факторингу № 14/06/21, витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 31012023, розрахунок заборгованості за кредитним договором від 17.08.2021 року та протокол підпису до розрахунку.

Представник відповідача надав суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначає, що позивачем у відповіді на відзив зазначений алгоритм дій під час укладення кредитних договорів в електронному вигляді, однак не надано доказів про укладення саме відповідачем кредитних договорів з первісними кредиторами. Також позивачем не надано жодного доказу перерахування коштів та отримання таких коштів відповідачем. Як вбачається з судової практики Верховного Суду належними та допустимими доказами, які б могли підтвердити отримання відповідачем коштів є первинні документи оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Розрахунок же заборгованості є відображенням міркувань позивача і відповідачем не визнається у повному обсязі.

На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Щодо переходу права вимоги за договором позики № 77922483 від 20.11.2021 рокусуд зазначає таке.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач вказує на те, що він отримав право вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 відповідно до умов договору позики № 77922483 від 20.11.2021 року, уклавши договір факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».

З матеріалів справи судом встановлено, що договір між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 , з якого позивач просить стягнути заборгованість, було укладено 20.11.2021 року.

Натомість, зі змісту п. 1.1. договору факторингу від 14.06.2021 року вбачається, що фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить Клієнту.

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. 14.06.2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не могло відчужити право вимоги за майбутнім кредитним договором, укладеним з відповідачем 20.11.2021 року, тобто за договором, який станом на 14.06.2021 року, ще не був укладений.

Окрім цього, суд також звертає увагу на те, що доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року стороною позивача не надано. Акт прийому передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 11 від 27.10.2023 року та Додаткова угода № 12 від 27.10.2023 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року не містять загальної суми заборгованості та суми грошових коштів, яку фактор сплачу клієнтові.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що до нього перейшло право вимоги за договором позики, укладеним між первісним кредитором та відповідачем, строк виконання зобов`язань за яким настав.

Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 11057-08/2021 від 17.08.2021 року суд зазначає таке.

17.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 11057-08/2021. Строк дії договору 30 днів, тобто до 15.09.2021 року. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 657% річних від суми кредиту в розрахунку 1,80% на добу. З метою поглиблення довіри до товариства клієнту можу бути запропонований індивідуальний промок од для зниження стандартної процентної ставки, яка становить 2,5% на добу. Згідно з п. 4.3 кредитного договору у разі, якщо клієнт не повернув кредит у строк, зазначений у п. 1.2 цього договору та/або в додатку до цього договору, проценти передбачені п. 1.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожен день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору.

31.01.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 31012023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло ці права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Згідно з реєстром боржників до договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 14671,60 грн., яка складається із: заборгованості за основною сумою кредиту 4300,00 грн., заборгованості за відсотками 10371,60 грн.

Відповідно до ч. 1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Частиною 2 статті 639 ЦК України також визначено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4, 5ст. 11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 року під час розгляду справи № 127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Відповідач не визнає факт заповнення формуляру заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір.

При цьому, позивачем не доведено будь-якими доказами, що відповідач пройшов ідентифікацію в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Інвеструм», ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» при вході в особистий кабінет на сайті, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через номер телефону чи електронну пошту, яку він би сам зазначив. Так, позивач не надав суду докази про отримання ОСОБА_1 листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення про здійснення входу останнім на сайт товариств за допомогою логіну особистого кабінету і пароля особистого кабінету, а також, що зазначені у договорах позики одноразові ідентифікатори були направлені на номер телефону чи електронну пошту ОСОБА_1 .

Як зазначає позивач при зверненні до суду з позовом, заборгованість ОСОБА_1 за договором позики № 11057-08/2021 від 17.08.2021 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 14671,60 грн., яка складається із: заборгованості за основною сумою кредиту 4300,00 грн., заборгованості за відсотками 10371,60 грн.; за договором позики № 77922483 від 20.11.2021 року становить 29104,00 грн., з яких: 10000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 19104,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

Проте позивачем не надано первинних документів, за якими обліковується заборгованість за кредитами, не надано виписок з рахунків з відображенням операцій, які проводились за даними рахунками, отже позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження розміру заборгованості і перевірити нараховані суми боргу неможливо.

Як передбачено частиною 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц зроблені такі висновки.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеними кредитними договорами та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитними договорами.

Таким чином, позивач не надав суду доказів видачі відповідачу кредиту відповідно до умов договорів № 11057-08/2021 від 17.08.2021 року та № 77922483 від 20.11.2021 року. Натомість відповідач заперечує факт отримання кредитних коштів.

Розрахунок же заборгованості наданий позивачем не містить відомостей про суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, процентну ставку обрахунку заборгованості, а також повністю залежить від волі позивача, який є зацікавленою особою.

У зв`язку з цим розмір заборгованості відповідача за кредитними договорами належним чином не підтверджується.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що проценти за кредитним договором № 11057-08/2021 від 17.08.2021 року могли бути нараховані не більше ніж за 90 днів відповідно до положень п. 4.3 кредитного договору та у розмірі 2,5% на день і сума процентів повинна бути з урахуванням суми основного боргу та п. 4.3 договору 9675 грн., а нарахована більша сума процентів.

Аналізуючи в сукупності наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Питання про розподіл судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відмовлено у повному обсязі, то судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 211, 247, 263-265, 279, 280-281 ЦПК України,

ст.ст. 639, 1055, 1077, 1078 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», -

У Х В А Л И В

1. Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

2. Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Г. Битяк