ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2833/23 Номер провадження 22-ц/814/1882/24Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

суддів: Абрамова П.С., Пікуля В.П.,

за участю секретаря: Сальної Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український Страховий Стандарт»

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лебедєва Дмитра Володимировича на рішення Київського районного суду м.Полтави від 16 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з вказаним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 367792 грн в рахунок відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, в тому числі 227792 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 20000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, 120000 грн в рахунок відшкодування завданих збитків. Також просив вирішити питання про розподіл понесених судових витрат.

Позовна заява обґрунтована тим, що 04.10.2022 з вини відповідача, який керував транспортним засобом Volkswagen Golf, державний номерний знак НОМЕР_1 , відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено транспортний засіб Toyota Prius, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить позивачу.

Вказував, що вартість матеріального збитку, завданого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, становить 357792 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Volkswagen Golf, державний номерний знак НОМЕР_1 , на дату ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», ліміт відповідальності складає 130000 грн.

Вважає, що відповідач має відшкодувати суму завданих збитків, яка не покривається страховою виплатою, в розмірі 227792 грн.

Також вказував, що транспортний засіб перебуває на ремонті, позивач не має можливості використовувати транспортний засіб, здавати в оренду, у зв`язку з чим має відповідні психологічні страждання та має право на відшкодування моральної шкоди, яку оцінює в сумі 20000 грн.

Окрім того, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу позивач не має можливості отримувати дохід за договором оренди транспортного засобу, розмір недоотриманого доходу становить 120000 грн.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 16 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, кошти в розмірі 95370 грн. 06 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесенні витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн, на правову допомогу в розмірі 5000 грн, всього 6073 грн 60 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Разом з тим, судом зазначено, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності причиненої моральної шкоди та на підтвердження вимог про стягнення суми упущеної вигоди в результаті пошкодження належного йому транспортного засобу.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Лебедєв Дмитро Володимирович, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що судом помилково застосовано в даній справі положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», регулює відносини щодо відшкодування шкоди в межах сум застрахованої цивільно-правової відповідальності, при цьому даний спір стосується відшкодування саме завданої матеріальної шкоди, яка в даній справі вирахувана на підставі звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу.

Вказував, що надані до суду докази в повному обсязі підтверджують, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню майнова шкода у розмірі 227 792, 00 грн.

Зазначав, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, яку останній зазнав у зв`язку з неправомірними діями відповідача, які полягають у пошкодженні майна позивача.

Вважає, що розмір моральної шкоди, який буде достатнім для компенсування моральних страждань ОСОБА_1 оцінюється у розмірі 20 000, 00 грн.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що позивач відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є власником транспортного засобу Toyota Prius, державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 12).

Також встановлено, що 04.10.2022 о 06 год. 00 хв. в м. Полтава, по вул. Петра Юрченка напроти буд. 13 водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням та виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з транспортним засобом МАN, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , який був припаркований біля краю проїзної частини. Внаслідок удару транспортного засобу Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 , відкинуло на транспортний засіб Toyota Prius. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення,яка набрала законної сили,є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 18.10.2022 в справі № 552/7319/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави.

Також судом встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 04.10.2022, транспортний засіб Toyota Prius, державний номерний знак НОМЕР_2 , належний позивачу, отримав механічні ушкодження.

Встановлено, що станом на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 , як володільця транспортного засобу, була застрахована ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», поліс № 207622179, страхова сума визначена в розмірі 130000 грн.

Разом з тим, відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 458/11-22 від 10.11.2022, який не спростований відповідачем, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Toyota Prius, державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 482654,86 грн, а ринкова вартість даного транспортного засобу становить 357792 грн.

Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що є доведеними обставини щодо вчинення відповідачем відповідних винних дій.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. Враховуючи, що відповідач на час дорожньо-транспортної пригоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність, суд прийшов до висновку, що завдана в результаті ДТП шкода підлягає відшкодуванню в межах суми страхового відшкодування саме страховою компанією.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 22 зазначеного закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) підвередила зазначений висновок, вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Правильним є висновок, що на відповідача може бути покладено обов`язок з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом встановлено, що звертаючись до суду з позовом, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що вартість матеріального збитку, завданого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, становить 357792 грн, ліміт відповідальності страхової компанії складає 130000 грн, відповідач ОСОБА_2 має відшкодувати суму завданих збитків, яка не покривається страховою виплатою, в розмірі 227792 грн.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночної процедури визначення вартості КТЗ встановлені Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року. Вимоги методики є обов`язковими під час проведення авто-товарознавчих експертиз.

Відповідно до п. 7.17 Методики, якщо вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого колісного транспортного засобу перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого колісного транспортного засобу не розраховується. Відновлення такого колісного транспортного засобу за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації колісного транспортного засобу.

Тобто, якщо транспортний засіб є фізично знищеним (вартість відновлювального ремонту аварійно пошкодженого колісного транспортного засобу перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень) встановлюється вартість утилізації колісного транспортного засобу.

У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

За результатами звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 458/11-22 від 10.11.2022 вартість в пошкодженому стані після ДТП транспортного засобу, належного позивачу, складає 132421,94 грн.

Враховуючи висновок за результатами звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 458/11-22 від 10.11.2022, в даному випадку транспортний засіб Toyota Prius, державний номерний знак НОМЕР_2 , вважається фізично знищеним, оскільки витрати на відновлювальний ремонт такого транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Тому і розмір матеріального збитку, завданого позивачу, має визначатися як різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а не його повною вартістю (постанова Верховного Суду від 14 квітня 2022 року в справі № 205/7747/18, провадження № 61-8812св21).

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення матеріальних збитків, стягнувши з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди кошти у розмірі 95370 грн. 06 коп.

Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що судом помилково застосовано в даній справі положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є необґрунтованими.

Щодо відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За нормами ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Місцевим судом вірно зазначено, що жодних доказів на підтвердження наявності причиненої моральної шкоди позивачем на підтвердження позовних вимог до суду надано не було.

Не встановлено таких підстав для задоволення позову в цій частині і під час апеляційного розгляду справи.

Таким чином безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо компенсації моральної шкоди, через моральні страждання позивача.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи і не спростовують законних висновків суду першої інстанції

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лебедєва Дмитра Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 16 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 червня 2024 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді П.С. Абрамов

В.П. Пікуль