Справа № 279/8399/23
Провадження № 2/279/427/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2024 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Хомутовською М.А., за участю позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу №279/8399/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власност,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 звернувсяь до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з 26.07.2003 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23.08.2023 року шлюб між ними розірвано. Під час перебування у шлюбі, за спільни кошти, 12.04.2007 року ними була придбана квартира АДРЕСА_1 . Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за відповідачем. Просив визнати за кожним із них право власності на 1/2 ідеальну частку квартири та припинити їх право спільної сумісої власності на квартину АДРЕСА_1 .

Відповідач подала відзив на позовну заяву, зазначивши, що позовні вимоги не визнає, в задоволенні позову просила відмовити, так як позивачем в позовній заяві невірно зазначено місце її проживання, вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; позивачем не зазначено ціну позову, а в тексті позовної заяви вказано дві різні суми вартості квартири (вартість на момент придбання та вартість за останньою грошовою експертною оцінкою), у зв`язку з чим не в повному розмірі сплачено судовий збір. Крім того, у зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_1 рішенням Коростенського міськрайонного суду від 11.10.2023 року було видано обмежувальний припис, яким ОСОБА_1 заборонено протягом 6 місяців спілкуватись з ОСОБА_3 , наближатись на відстань 100 метрів до місця її проживання (перебування), місць часткового відвідування, вести лситування, телефонні переговори, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку і через третіх осіб. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири право власності на кватриру зареєстровано за нею, а тому позов про полділ спільного сумісного майна подружжя та виділення ОСОБА_1 1/2 частки квартири є передчасним, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Також ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності. В обгрунтування своїх вимог зазначила, що 26.07.2003 вона уклала шлюб з ОСОБА_1 . Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23.08.2023 року шлюб між ними було розірвано, неповнолітнього сина сторін - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати з нею. Відповідно до договору купівлі-продажу від 12.04.2007 реєстраційний №2232, посвідченого приватним нотаріусом Добролежею Л.Г., право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_3 , та відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів № 3825281 від 12.04.2007 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14217895 від 12.04.2007, ОСОБА_3 , являється набувачем права власності на зазначене нерухоме майно. Відповідно до п. З договору купівлі-продажу № 2232 від 12.04.2007, за погодженням сторін вартість квартири становить 59000 грн. 00 коп., з яких 3000 грн. 00 коп. покупець ( ОСОБА_3 ) сплатила до підписання цього договору, а решту - 56000 грн. 00 коп. зобов`язується сплатити продавцю за рахунок кредиту банка на протязі п`яти банківських днів, що і було зроблено покупцем. У липні 2007 року, між ОСОБА_3 та Київською міською філією АКБ "Укрсоцбанк", було укладено кредитний договір, відповідного до якого банк надав останній кредит у сумі 56000 грн. для купівлі вище вказаної квартири Зазначений кредит вона сплатила 16.11.2009 у повному обсязі, погасивши тіло кредиту у сумі 56000 грн. та проценти за користуванням кредитом у сумі 22268 грн. 32 коп., а всього на загальну суму 78268 грн. 32 коп. Для погашення кредиту банку ОСОБА_3 , скористалася грошовими коштами, які їй подарувала її мама ОСОБА_6 , а саме 31.03.2007 вона одержала під розписку від ОСОБА_6 , грошові кошти в сумі 4000 доларів США та 05.10.2009, одержала від ОСОБА_6 , грошові кошти в сумі 5000 грн. Повернення зазначених грошових коштів ОСОБА_6 , від ОСОБА_3 , не вимагала. Таким чином, грошові кошти в сумі 4000 доларів США та 5000 грн., які були одержані ОСОБА_3 , від ОСОБА_6 , в дар та спрямовані позивачем на погашення кредиту для придбання квартири АДРЕСА_1 не можна віднести до категорії спільного сумісного майна подружжя, оскільки воно є власністю позивача, що має істотне значення при визначенні розміру часток кожного з подружжя у спільному сумісному майні, а саме квартири АДРЕСА_1 . Крім того, для погашення кредиту банку ОСОБА_3 , позичала грошові кошти у своєї сестри ОСОБА_7 , а саме: відповідно до письмової розписки від 16.11.2009 ОСОБА_7 , позичила ОСОБА_3 , гроші в сумі 700 доларів США та 2000 євро, які ОСОБА_3 , повернула ОСОБА_7 , відповідно до письмової розписки від 12.11.2011року. Таким чином, ОСОБА_3 здебільшого завдяки власним зусиллям та зусиллям її близьких родичів (мами та сестри), придбала у власність 12.04.2007 квартиру АДРЕСА_1 . Відповідач майже не приймав будь-якої фінансової участі у придбанні позивачем 12.04.2007 квартири АДРЕСА_1 . Крім того, підставами розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, зокрема, було те, що відповідач припинив ведення спільного господарства з позивачем, не приймав участі у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_5 , який є інвалідом з дитинства, ухилявся від участі в утриманні дитини, зловживав алкогольними напоями та не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї. З урахуванням вище зазначеного, позивач вимушена була звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина інваліда ОСОБА_5 . Відповідно до судового наказу №279/3110/23 від 01.06.2023, що видав Коростенський міськрайонний суд, Коростенським ВДВС 02.06.2023 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, відповідно до якої, на виконання судового наказу з ОСОБА_1 , на утримання ОСОБА_5 стягуються аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.05.2023 року. Щомісячно ОСОБА_3 отримує від ОСОБА_5 1575 грн. аліментів з його пенсії та 4600 грн. із заробітної плати, а всього 6175 грн. аліментів. Неповнолітній син позивача ОСОБА_5 , із-за наявних у нього хронічних захворювань, з чим і пов`язана його інвалідність, потребує постійного придбання ліків для лікування, на які витрачається значна кількість коштів позивачем. Іншого житлового приміщення, окрім як квартири АДРЕСА_1 в якій вона проживає разом з неповнолітнім сином, вона не має, її син прописаний та проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки відповідно до медичного висновку №6 про дитину інваліда віком до 18 років від 07.05.2019, ОСОБА_5 являється інвалідом із діагнозом захворювання: бронхіальна астма, змішана форма, перенетуючий перебіг, частково контрольована (з частими загостреннями) ДН 1 ст., хронічний алергічний риніт, лівобічний гнійний гаймороетмадит, а ОСОБА_3 , являється законним представником (опікуном) дитини з інвалідністю, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 виданим 16.05.2022 УПСЗН виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області та отримує на сина пенсію у зв`язку з його інвалідністю у сумі 3250 грн. ОСОБА_3 також являється пенсіонером та інвалідом III групи загального захворювання, у зв`язку з чим, отримує відповідну пенсію у розміри 2760 грн. (копія довідки додається). Загальний середньомісячний сукупний дохід позивача становить 8935 грн. Водночас розмір аліментів, які вони одержують, та пенсії позивача, недостатньо для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

ОСОБА_1 , у своїй позовній заяві від 26.12.2023 надав суду спотворену інформацію про те, що ОСОБА_3 , перешкоджає йому користуватися квартирою АДРЕСА_1 , не допускає до неї, звертається з заявами до поліції та суду щодо винесення відносно нього обмежувальних приписів, що унеможливлює користування ним своєю часткою у спільній власності, а тому зогляду на це, позивач змушений звернутись до суду з заявою про поділ спільного майна, придбаного у шлюбі, щоб його право власності на його половину майна було юридично визнано та підтверджено. Водночас ОСОБА_1 , у позовній заяві умисно не доводить до відома суду інформацію щодо своєї протиправної поведінки по відношенню до ОСОБА_3 , а саме: вчинення психологічного та фізичного насильства та винесенням у зв`язку з цим 11.10.2023 року рішення Коростенського міськрайонного суду у справі №279/6577/23, яким видано обмежувальний припис та ОСОБА_1 , заборонено протягом 6 місяців спілкуватись з ОСОБА_3 , наближатись на відстань менше 100 метрів до місця її проживання (перебування), місць частого відвідування, вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_3 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку і через третіх осіб. Водночас, на обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , у своїй позовній заяві посилається на те, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 , 12.04.2007, відповідно до договору купівлі-продажу, реєстраційний №2332, посвідченого приватним нотаріусом Добролежею Л.Г., сторонами на праві спільної сумісної власності (право власності на квартиру за згодою позивача зареєстровано на відповідача), було придбано квартиру АДРЕСА_1 , яка має загальну площу 44,0 кв. м, загальною вартістю на момент придбання 4099,7 грн., що підтверджується інформаційною довідкою ДРРПНМ та РПВНМ від 08.12.2023 № 357601771. ОСОБА_1 , долучив до позовної заяви довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 19.12.2023, згідно якої, вартість квартири АДРЕСА_1 , станом на 19.12.2023 становить 591899 грн. 24 коп. та відповідно до вказаної довідки визначив вартість 1/2 частки спірної квартири у сумі 295949 грн. 62 коп. Однак, відповідно до звіту № 17/24 з незалежної оцінки від 22.01.2024, проведеної ФОП ОСОБА_8 на замовлення ОСОБА_3 , вартість об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 станом на день проведення оцінки /22.01.2024) становить 311650 грн. 00 коп. У своїй позовній заяві ОСОБА_1 , ставить питання про визнання його права на ідеальну частку майна, оскільки поділ його в натурі на самостійні ізольовані частки не є можливим, однак у разі ухвалення позитивного для позивача рішення він може ставити питання про визначення порядку користування своєю часткою. ОСОБА_1 , ставиться вимога в позовній заяві визнати за ним право власності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя на 1/2 (одну другу) ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 . Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , є передчасними та призведуть до порушення норм матеріального і процесуального права. Просить визнати квартиру, загальною площею 44 кв.м., житловою площею 30,2 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 , спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Поділити спільну сумісну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а саме: визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 (одну третю) частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44 кв. м., житловою площею приміщень 30,2 кв. м.; залишити у власності ОСОБА_3 2/3 (дві треті) частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44 кв. м., житловою площею приміщень 30,2 кв. м.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 2077 грн. 70 коп.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали, просили позов задоволити, з підстав зазначених у позові. Проти задоволення зутрічного позову заперечили.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечили, просили відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві. Зустрічну позовну заяву підтримали, просили задоволити в повному обсязі з підстав зазначених у зустрічній позовній заяві.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначила, що являється матір`ю ОСОБА_9 . Пояснила, що подарувала дочці 4000 дол.. Спочатку вони жили у них, житлова площа невелика, тому вони порадившись вирішили дати дочці 4000 тис.дол. на квартиру. Це було в березні 2007 року, про що є розписка. Потім у жовтні 2009 року після продажу їхньої машини, ще тоді подарували дочці 5000 тис.грн., про що також є розписка.

На запитання свідок суду пояснила, що гроші взяли від продажу будинку в с.Бехи, це хата свекрушина, батьки чоловіка померли. Також продали хату на Житомирській, також вони з чоловіком працювали і були на пенсії. Коли дочка вийшла заміж, ОСОБА_10 прийшов , і вони всі проживали у них в будинку десь півроку пожили і зрозуміли, що місця не вистачало, порадилися і вирішили прибдати квартиру. Кошти донька використала для купівлі квартири. Чоловік доньки прийшов до них, грошей у нього не було. 5000 тис.грн. віддали за кредит, оскільки виплачувати його було дуже важко.

На запитання свідок суду пояснила, що спочатку вона дала гроші у березні 2007 року 4000 тис.дол., а потім у ще дочка взяла кредит в квітні 2007 року, їй відомо про кредит, до цих грошей вона добавляла. Кредит вони взяли на 15 років, платити його було важко, за рік-два вони його виплатили, більше грошей віддавали ніж та квартира. Проценти підвищили, тому дочка з зятем (вони також працювали вдвох) виплатили повністю цей кредит. Також вони допомогали їм у ремонті, у всьому, його батьки ні копійки не дали, вони їм все дали.

Свдок ОСОБА_7 в судовому засіданні суду зазначила, що є рідною сестрою ОСОБА_3 . Пояснила, що її сестра зі своєю сім`єю, після одруження проживала в будинку її батьків. Після проживання якогось часу, на сімейній раді було вирішено придбати особисте житло. Після того, як порадилися з батьками, мама сказала одразу, що 4000 тис.дол. вона вже може їм віддати на придбання житла. Так як не вистачило чих грошей, вони були змушені взяти позику в банку. Цю позику вони проплачували якійсь час, однак, оскільки комісія в банку була більшою майже в два рази за саме тіло кредиду, зогляду на те, які ризики можуть бути, вона з сім`єю своєю все проаналізувала, і зробила їй пропозицією, що вона їм закриває кредит (позику), а вони з часу будуть просто повертати їй ці гроші, але вже без процентів і лишніх витрат, так і було, вони сплатили цей кредит. Її сестра їздила з її сином і сплатили його, договорами все засвідчили і віддали їй кошти, які вана їм позичала.

На запитання свідок суду пояснила, що кошти батьки дали сестрі безповоротно, спочатку вирішили це самостійно, потім повідомили її і запитали, чи вона не проти, оскільки це їхні спільні батьки. Ми не заперечили, мама сказала, що вона дарує своїй дочці 4000 тисячі долларів. Спочатку вона подарувала і їй було написано розписку про ці кошти, ці кошти подаровані. Їі сім`я на той момент в цих коштах не мала потреби. І потім з часом, коли виплачувався кредит, вони розуміли, що довгострокова позива веде за собою лишню виплату грошей своїх. І тому вони продали татові машину 5000 тис. вони віддали на погашення кредиту, але й того було недостатньо, тому вона запропонувала сплати позику з подальшою віддачею грошей.

Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх в сукупності з письмовими матеріалами справи, суд дійшов до наступного висновку.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Згідно з ст. 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У розумінні ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ч.1 ст 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.07.2003 року. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23.08.2023 року шлюб між ними розірвано.

Відповідно до ст.51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї.

В період шлюбу, ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 12.04.2007 року придбала квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_3 .

Відповідно до умов вказаного договору До відома Продавця, Покупцем доведена інформація про те, що на момент придбання зазначеного нерухомого майна Покупець перебуває в шлюбі і згода подружжя на його придбання посвідчена нотаріально (заява чоловіка від 12.04.2007 року). Вдповідно до статі 369 ЦК України ОСОБА_1 надав згоду своїй дружині ОСОБА_11 на купівлю за ціну та на умовах на її власний розсуд вказаної квартири. Таким чином, вказана квартира буде спільною сумісною власністю подружжя, оскільки купується моєю дружиною під час перебування в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти подружжя. Також судом встановлено, що на час розгляду справи вказане майно є в наявності.

В Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.06.2024 року, у справі справа № 712/3590/22 визначено: "згода дружини, чоловіка на розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності; у випадку набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Саме цим обумовлена необхідність згоди іншого подружжя на набуття одним із подружжя майна у право спільної сумісної власності; наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя; у разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність".

Згідно із статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу.

Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року, у справі № 307/3489/18 (провадження № 61-13067св21).

Аналогічна норма закріплена і в ст.368 ч.3 ЦК України, у якій зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, або законом.

За змістом статей 69,70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Як роз`яснено в пунктах 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений, як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Заперечення відповідача щодо позову, викладені останнім у відзиву, не спростовують висновків суду та є безпідставними.

Тобто, помилковим є твердження ОСОБА_3 , що отримані нею грошові кошти, які були одержані від ОСОБА_6 для придбання квартири та отримані нею від ОСОБА_7 , кошти в сумі 700 доларів США та 2000 євро, які спрямовані на погашення кредиту для придбання квартири є її особистою приватною власністю, оскільки кредитний договір ОСОБА_3 було укладено в липні 2007 року в період перебування в шлюбі, тобто в інтересах сім`ї, а укладений 12.04.2007 року договір купівлі-продажу квартири з урахуванням згоди іншого з подружжя покупця ніким не оскаржувався та є чинним.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували наявність у відповідача особистих коштів для придбання вкартири, і що саме ці кошти були витрачені на купівлю квартири, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, аналізуючи норми закону та враховуючи, що придбаний сторонами в період шлюбу житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 , зареєстрована за відповідачем, була придбана сторонами в період шлюбу, за спільні кошти, а тому є об`єктом спільної сумісної власності сторін та підлягає поділу між ними, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за кожним право власності на 1/2 ідеальну частку спірної квартири.

ОСОБА_3 не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на вказане майно, а відтак позовні вимоги за первісним позовом обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, як необґрунтований, оскільки відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що спірну квартиру вона придбала за кошти, що належали їй особисто.

Керуючись ст.ст.4,12,81,141,247,263-265 ЦПК України, ст.ст.60,69,70,72 Сімейного Кодексу України, ст.51 Конституції України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності відмовити.

Визначити строком дії заходу забезпечення позову, застосованого ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27.12.2023 року, дев`яносто днів з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Повний текст рішення виготовлено не пізніше ніж через десять днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини цього рішення 06.07.2024.

Сторони:

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_3 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Недашківська Л.А.

копія згідно з оригіналом