ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 685/1334/23

Провадження № 22-ц/4820/1095/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю: позивача, відповідача, його представника

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 685/1334/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником - адвокатом Семченко Галиною Сергіївною, на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 19 березня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Теофіпольська селищна рада, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначала, що вони з відповідачем з 04 серпня 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2016 року. За час перебування в шлюбі з відповідачем у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який залишився проживати з матір`ю.

Позивачка вказувала, що фактично з моменту народження сина його доглядом, вихованням, матеріальним забезпечення займається лише вона, інколи їй допомагає її мати яка працює за кордоном. Відповідач практично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, ніякої участі у догляді, вихованні, матеріальному забезпечені, фізичному, духовному та моральному розвитку сина не бере. Крім того, відповідач лише частково сплачує аліменти на утримання сина, тому у нього є заборгованість. Влітку 2023 року відповідач востаннє приїжджав провідати ОСОБА_3 , однак син бачитись із ним не захотів, навпаки дитина його боїться і до батька не йде. Також відповідач не дає їй дозволу на виїзд дитини за кордон на оздоровлення, постійно шантажує її цим питанням і кожне її звернення закінчується сваркою між ними. На підставі наведеного, позивачка просила задовольнити заявлені нею позовні вимоги.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 19 березня 2024 року позов задоволено, позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, посилається що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. так апелянт вказує, що дійсно вони з позивачкою перебували у зареєстрованому шлюбі і мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу позивачка забороняє йому бачитися з дитиною, з огляду на те, що дитина постійно проживає з мамою, вона постійно налаштовує сина проти нього, отже сама позивачка через неприязні відносини з відповідачем створює перешкоди у спілкуванні із сином. Апелянт вказує, що він звертався до Служби у справах дітей Теофіпольської РДА із заявою про встановлення графіку зустрічей з сином і 28 березня 2016 року було видано Розпорядження № 92/2016-р відповідно до якого затверджено графік зустрічей із сином, однак позивачка відмовляється його виконувати і щоб він не бачився із сином просто не відкриває двері, а якщо такі зустрічі відбуваються то завжди закінчуються сварками, у зв`язку із чим він неодноразово звертався до поліції. Крім того, він звертався із позовом до суду про усунення перешкод у здійсненні своїх батьківських прав, але і це рішення позивачка не виконує. Таким чином, вказує апелянт, що він не самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки бажає брати участь у вихованні сина та спілкуватися із ним. Щодо посилань позивачки на заборгованість по аліментах, то на даний час її не має, а якщо вона і була, то у зв`язку із поважними причинами, через пандемію корона вірусу, а потім повномасштабне вторгнення. Також зазначає апелянт, що висновок виконавчого комітету Теофіпольської селищної ради № 1201/02-39 від 10 липня 2023 року про доцільність позбавлення батьківських прав є необґрунтованим, оскільки на засіданні комісія він заперечував проти позбавлення його батьківських прав стосовно сина, однак комісія без належного обґрунтування прийняла рішення про позбавлення його батьківських прав. В матеріалах справи є достатньо доказів щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав стосовно сина, а позивачки не надала жодних доказів щодо його злісного небажання виконувати свої батьківські обов`язки.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 19 березня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Теофіпольська селищна рада подала відзив на апеляційну скаргу, вважає, що твердження апелянта щодо не з`ясування всіх обставин справи не відповідають дійсності. При цьому посилається, що в судовому засіданні був допитаний ОСОБА_3 , який повідомив, що батька він не бачив і навіть не знає як його звати. Щодо встановленого графіку зустрічей батька з сином, то сам відповідач повідомив, що по встановленому графіку він з сином не зустрічався, а ОСОБА_2 повідомила, що графік зустрічей потрібен позивачу лише для того щоб мати доступ до її квартири та вчиняти самостійний поділ майна подружжя. Крім того, навіть якщо позивачка чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, однак відповідач не позбавлений можливості відвідувати навчальний заклад де вчиться син або лікувальний заклад щоб знати стан здоров`я дитини, однак цього не робить, отже не проявляє зацікавленості як за станом здоров`я дитини так і щодо його навчання.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що з 04 серпня 2013 року по 24 травня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 24 травня 2016 року на підставі рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області.

Сторони у справі є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 11 квітня 2016 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 22 червня 2016 року частково задоволено позов ОСОБА_1 , зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 , у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено години зустрічей ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 кожної середи з 17.00 год до 18.00 год та кожної суботи з 10.00 год до 11.00 год на території, визначеній ОСОБА_2 .

За висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Теофіпольської селищної ради №1201/02-39 від 10 липня 2023 року прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виходячи з інтересів дитини, беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини від 06 липня 2023 року протокол № 8.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

Із положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» ("Mamchur v. Ukraine", заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, п. 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Також у рішенні від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» («Hunt v. Ukraine», заява №31111/04, п.п. 57-58) Європейський суд з прав людини вказав на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина.

У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У відповідності до п.п.15 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007, № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб,які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі № 638/6919/16-ц).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24.06.2020 року у справі № 344/6374/18, від 08.04.2020 року у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 року у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі № 640/15049/17, від 24.04.2019 року у справі № 331/5427/17, від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц.

Як видно з матеріалів справи, сторони по справі фактичного припинили шлюбні стосунки у 2016 року, дитина залишилася проживати з матір`ю, відповідач досить тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкувався з дитиною в необхідному обсязі, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу, належним чином не приймав участь у її вихованні, однак вказані обставини не є безумовними та достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав без його попередження про зміну ставлення до дитини та застосування такого крайнього заходу впливу.

Навпаки, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 приймав участь в розгляді справи в суді першої інстанції, подавав відзив в якому заперечував проти позбавлення його батьківських прав стосовно сина.

Крім того, в зв`язку з тим, що позивачка перешкоджала йому в участі у вихованні дитини він звертався до Теофіпольської РДА Хмельницької області з заявою про встановлення графіку зустрічей з сином і на підставі розпорядження № 94/2016-р від 28 березня 2016 року, затверджено способи зустрічей батька з сином, а саме: проводити кожну середу та суботу місяця протягом однієї години, попередньо узгодивши з ОСОБА_2 час по телефону та на визначеній нею території; питання щодо перенесення зустрічей з сином вирішуються спільно між батьками, без участі органу опіки та піклування.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 22 червня 2016 року зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , визначено години зустрічей ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , кожної середи з 17.00 до 18.00 год. та кожної суботи з 10.00 до 11 год на території, визначеній ОСОБА_2 .

Отже відповідач, як батько дитини вживав певні заходи для встановлення днів зустрічей та особистого спілкування батька з дитиною, що свідчить про його бажання налагодити спілкування з сином, хоча в подальшому таким правом відповідач в повній мірі не скористався.

Також в матеріалах справи є докази звернення ОСОБА_1 до Теофіпольського відділення поліції Красилівського відділу ГУНП в Хмельницькій області з приводу того, що його дружина ОСОБА_2 не надає йому можливості побачитися з сином.

Отже, оцінюючи в сукупності всі доказами, наявні в матеріалах справи, суд критично оцінює висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Теофіпольської селищної ради №1201/02-39 від 10 липня 2023 року, згідно якого прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Даний висновок не містись достатнього обґрунтування щодо необхідності безумовного позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина, не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка взагалі не здійснює своїх батьківських обов`язків.

При цьому в самому висновку зазначено, що відповідач заперечує про позбавлення його батьківських прав.

Крім того, вказаний висновок оцінений судом апеляційної інстанцій у сукупності з іншими доказам і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав.

Посилання позивачки несвоєчасну сплату аліментів та наявну заборгованість, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дітей факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного матеріального утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав (постанова Верховного Суду від 16.01.2019 року, справа № 199/5032/16-ц).

Крім того згідно довідки № 2618 від 19 лютого 2024 року у ОСОБА_1 станом на 19.02.2024 взагалі відсутня будь-яка заборгованість зі сплати аліментів.

При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 зловживає алкоголем чи вживає наркотичні засоби, притягувався до адміністративної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків, застосував насильство щодо дитини чи негативно впливає на духовний фізичний її розвиток.

Критично колегія суддів оцінює і пояснення, які надавав суду першої інстанції неповнолітній ОСОБА_3 , з огляду на вік дитини та особливості конфліктної ситуації, яка виникла між його батьками.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про задоволення позову є передчасними, оскільки, незважаючи на те, що відповідач в певній мірі нехтував своїми батьківськими обов`язками щодо свого сина ОСОБА_3 , достатні підстави для застосування до нього крайнього заходу впливу у виді позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина з врахуванням інтересів дитини, інтересів самого відповідача, його заперечень щодо позбавлення батьківських прав, в тому числі і поданням апеляційної скарги на рішення суду, вимог сімейного законодавства, рішень Європейського суду з прав людини, судової практики Верховного Суду на даний час відсутні.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність зміни ставлення до дитини.

Крім того, суд звертає увагу, що в разі, якщо відповідач не змінить свого ставлення до дитини, позивач не позбавлена можливості повторно звернутись до суду з аналогічним позовом.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з попередженням ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Семченко Галиною Сергіївною задовольнити.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 19 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Теофіпольська селищна рада, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_1 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на орган опіки і піклування виконавчого комітету Теофіпольської селищної ради обов`язок контролю стосовно виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 червня 2024 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова