Справа № 627/971/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючої судді Вовк Л.В.

з участю секретаря судового засідання Тішакіної Л.В.,

представника заявника , адвоката Кот Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Харківської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні, заінтересована особа : ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у с т а н о в и в :

У вересні 2024 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою , в якій просить встановити юридичний факт , що на його утриманні перебувають троє дітей до вісімнадцяти років , а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В обгрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає , що заявник з 2019 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . Від шлюбу мають спільну дочку ОСОБА_2 , 2020 року народження. Крім того , у дружини є ще двоє дітей від попереднього шлюбу: ОСОБА_3 ,2009 року народження , та ОСОБА_4 , 2012 року народження , які проживають у родині та знаходяться на утриманні заявника. Батько дітей ОСОБА_6 дітьми не цікавиться , грошових коштів на їх утримання не надає, аліменти не сплачує. Таким чином усі троє дітей проживають з подружжям , перебувають виключно на утриманні заявника . Факт перебування на утриманні трьох дітей віком до 18 років, має для заявника юридичне значення , оскільки породжує виникнення прав та обов`язків останнього ,визначених законом України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», законом України « Про військовий обов`язок і військову службу » , так як військовозобов`язані жінки та чоловіки , на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років не підлягають призову на військову службу під час мобілізації .

У судовому засіданні представник заявника підтримала заяву , просить задовольнити.

Представник заінтересованої особи до суду не з`явився , про причини неявки не повідомив, про розгляд справи повідомлений належним чином та в установлений законом строк.

Суд , заслухавши пояснення представника заявника , вивчивши письмові матеріали справи , дійшов наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 з 14.12.2019 перебувають у шлюбі , який зареєстрований в Краснокутському РВ ДРАЦСу ТУЮ у Харківській області , що підтверджує свідоцтво про шлюб серії від 14.12.2019. ( а.с. 17)

Від шлюбу подружжя має спільну дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ( а.с.20 )

На час укладення шлюбу у дружини ОСОБА_5 було 2 дітей від попереднього шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчать свідоцтва про народження. ( а.с. 19, 20)

Відповідно до довідки Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 23.07.2024 , ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 та має склад сім`ї : дружину ОСОБА_5 , пасинків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та дочку ОСОБА_2 ( а.с. 15 )

Довідка ТОВ « Агрофірма Колонтаїв» підтверджує , що ОСОБА_1 працює в даному товаристві з 10.06.2022 на посаді тракториста- машиніста сільськогосподарського виробництва, його дохід за період з 01.08.2023 по 31.07.2024 склав 174 197 ,49 грн ( а.с. 16).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 виданого управлінням соціального захисту населення Краснокутської РДА Харківської області від 17.11.2020 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є багатодітною сім`єю та мають право на пільги , передбачені законодавством України ( а.с. 13 ).

За частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

Загальний порядок здійснення сімейних прав та виконання сімейних обов`язків закріплено у ст. 14, 15 СК України. ВС у постанові №160/17962/2 звернув увагу, що сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

В силу ч. 4 ст. 15 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч. 2 ст. 157 СК України).

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав.

З врахуванням вищенаведених норм сімейного законодавства слід дійти висновку, що обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися з настанням певних юридичних фактів.

Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до частини 2 статті 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які відповідно до вищенаведених норм права зобов`язані утримувати своїх дітей, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі та чи проживають разом з дітьми або окремо від них.

Докази звільнення ОСОБА_6 від обов`язку утримувати своїх дітей в матеріалах справи відсутні.

При цьому нормами ст. 260 СК України передбачено, що якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Відповідно до ч.1 ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, суд констатує, що мачуха, вітчим має право на участь у вихованні цих дітей (за умови проживання однією сім`єю). При цьому обов`язок щодо їх утримання у мачухи, вітчима виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.12.2023 у справі № 160/11228/23.

ОСОБА_1 є вітчимом двох дітей ОСОБА_3 ,2009 року народження, та ОСОБА_4 , 2012 року народження.

Отже, заявник , будучи одруженим та проживаючи однією сім`єю з ОСОБА_5 , має право на участь у вихованні її дітей. При цьому обов`язок щодо їх утримання у заявника (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Матеріали справи свідчать про те, що пасинки заявника мають рідних батьків: матір ОСОБА_5 та батька ОСОБА_6 . Беззаперечних доказів, які б вказували на те, що батьки неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , не виконують свій обов`язок щодо утримання дітей , суду не надано. Відсутність виконавчого документа про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей на виконанні у відділі державної виконавчої служби не свідчить про невиконання батьком свого обов`язку по утриманню дітей та не підтверджує відсутності факту участі біологічного батька в житті дитини у контексті утримання, оскільки таке може здійснюватися у добровільному порядку. Батько дітей ОСОБА_3 не позбавлений батьківських прав, не звільнений від обов`язку надання коштів на їх утримання. Докази того, що останній непрацездатний , з поважних причин не мав можливості надавати належного матеріального утримання своїм дітям, у матеріалах справи відсутні. У матеріалах справи відсутні також будь-які дані щодо відсутності у неповнолітніх дітей рідних діда та баби, або ж неможливості належного утримання ними дітей.

Доводи заявника , що батько дітей перебуває на окупованій території і не може утримувати дітей жодними доказами не підтверджено.

Сімейне законодавство визначає безумовний обов`язок щодо утримання батьками своїх неповнолітніх дітей, то стосовно вітчима (мачухи) передбачено лише право на участь у вихованні.

Водночас, матеріали справи також не містять і доказів, якими б підтверджувалось фактичне утримання заявником вищезазначених дітей.

Так, надана до суду довідка з місця проживання ОСОБА_1 , свідчить лише про факт спільного проживання заявника з дружиною та дітьми, проте такі документи не свідчать про утримання заявником зазначених осіб.

Посвідчення багатодітної родини, видане подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 від 17.11.2020, підтверджує виховання трьох дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , а не їх утримання.

Довідка про заробітну плату з місця роботи заявника, згідно якої дохід заявника склав 174 197,49 грн, не свідчить про те, що ці кошти були витрачені саме на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду з заявою заявник зазначив , що встановлення факту перебування на його утриманні дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 має для нього юридичне значення, породжує виникнення прав та обов`язків щодо отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації .

У матеріалах справи відсутні докази, якими підтверджується обов`язок заявника утримувати неповнолітніх пасинків, в силу ст. 268 СК України, тому відсутні обгрунтовані підстави вважати , що на ОСОБА_1 , за обставин цієї справи ,розповсюджується положення абз.4 ч.1 ст.23 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу».

Таким чином, суд оцінюючи надані заявником докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, вважає недоведеним факт перебування дітей на утриманні заявника ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, подана до суду заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.260,268 СК України, ст.10, 12, 13, 81, 263-265, 293, 315-319, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні, заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без задоволення .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування та ім`я сторін :

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Суддя Л.В. Вовк