Справа № 126/1287/23
Провадження № 22-ц/801/1208/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Рудь О. Г.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 рокуСправа № 126/1287/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Міхасішина І. В., Сопруна В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 27 березня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу,

Рішення ухвалив суддя Рудь О. Г.

Рішення ухвалено о 12:13 год у м. Бершадь Вінницької області

Дата складення повного тексту рішення невідома,

Встановив:

У травні 2023 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи Вінницягаз» (далі АТ «ОГС «Вінницягаз») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу у сумі 6443,76 грн. та судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2684,00 грн.

05 червня 2023 року ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якій вказала, що згідно до витягу з реєстру територіальної громади за адресою: АДРЕСА_1 , вона не проживає та природним газом, який поставляється до вищевказаного будинку не користується. Договір про надання населенню послуг з газопостачання від 03 червня 2016 року за № нею був підписаний без узгодження співвласників будинку а саме: ОСОБА_1 , яка і проживає за адресою АДРЕСА_1 , і користується природним газом, який поставляється до вищевказаного будинку та регулярно сплачує кошти за спожитий газ.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 21 серпня 2023 року було замінено первісного відповідача ОСОБА_2 на належного відповідача ОСОБА_1 .

Свої позовні вимоги, позивач обґрунтовує тим, що відповідач є споживачем послуг з розподілу природного газу з відкритим особовим рахунком № НОМЕР_1 , які надавалися АТ «ОГС «Вінницягаз».

ОСОБА_1 є споживачем та отримувачем послуги з розподілу природного газу в розумінні Законів України «Про ринок природного газу» та «Про житлово-комунальні послуги, оскільки: - її будинок (об`єкт споживання) газифікований та приєднаний до газорозподільної системи АТ «Вінницягаз», в зв`язку із чим в Автоматизованій системі обліку споживання і розрахунків (бази даних абонентів) на нього відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 ; здійснює фактичний відбір газу (що підтверджується зміною показників лічильника по рахунку № НОМЕР_1 , відображеному у сформованому фінансовому стані).

Відповідно до виписки з фінансового стану по особовому рахунку відповідача, товариство надає послуги з розподілу природного газу до оселі споживача, яка, в свою чергу, їх отримує, а оплату не проводить. Боржник за отримані послуги з розподілу природного газу не розрахувалася у повному обсязі, протягом 2020-2023 років. Таким чином, станом на дату подання позову, заборгованість відповідача за послугу з розподілу природного газу, надану протягом січня 2020 року - лютого 2023 року складає 6443,76 грн.

У зв`язку з викладеним позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ОГС «Вінницягаз» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу, що виникла за період з січня 2020 року по лютий 2023 року включно, у розмірі 6443,76 грн. та судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 27 березня 2024 року позов АТ «ОГС «Вінницягаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОГС «Вінницягаз» заборгованість за розподіл природного газу в сумі 6443,76 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОГС «Вінницягаз» судовий збір в сумі 2684,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, а у задоволенні позову відмовити.

Зазначила, що вона не погоджується із рішенням суду, вважає його незаконним та таким, що не відповідає нормам матеріального і процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги частково повторюють доводи відзиву на позовну заяву та полягають у тому, що відповідач вважає, що між нею та позивачем договір на розподіл природного газу не укладався, а оператор газорозподільної системи не має права проводити діяльність з постачання природного газу. ОСОБА_1 наполягає, що вона регулярно сплачує рахунки за спожитий газ на підставі виставлених рахунків.

Відповідач вважає, що у діях оператора ГРС наявні ознаки порушення: пункту 5.3 договору розподілу; абзацу 2 пункту 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу ГРС; підпункту 2.2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 16 лютого 2017 року № 201.

Також, представником позивача не надано доказів, звідки взялась сума вказана у повідомленні про заборгованість, тобто позивачем порушено ЖК в частині повної розшифровки структури тарифу, а посилання позивача на Умови договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті є безпідставною і неправомірною через відсутній підпис позивача під самим договором. Відповідач вважає, що вона не була належним чином ознайомлена з умовами договору, оскільки заява про приєднання нею теж підписана не була.

Крім того, наявна в матеріалах справи виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб АТ «ОГС «Вінницягаз» не відповідає порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, затверджений наказом Міністерства юстиції України № 1657/5 від 10 червня 2016 року порядку в Міністерстві юстиції України 10 червня 2016 року за № 839/28969, та де зазначено, що керівником є ОСОБА_3 , яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори.

Відповідач вважає, що при зверненні до суду позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки позовну заяву про стягнення заборгованості за період з січня 2020 року по лютий 2023 року було подано лише в травні 2024 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, при цьому не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг з розподілу природного газу з відкритим особовим рахунком № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою фінансового стану розрахунків за послугу з розподілу природного газу по особовому рахунку відповідача (а. с. 12).

Фактичний обсяг споживання природного газу за особовим рахунком відповідача № НОМЕР_1 за період з 01 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року становить 575,67 м3 (а. с. 13); з 01 жовтня 2020 року по 30 вересня 2021 року - 1535,47 м3 (а. с. 14); з 01 жовтня 2021 року по 30 вересня 2022 року - 959,17 м3 (а. с. 15).

Постановою НКРЕКП № 2765 від 30 грудня 2020 року "Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ "Вінницягаз" встановлено тариф на послуги з розподілу природного газу з 01 січня 2021 року по грудень 2021 року в розмірі 1,68 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ). З врахуванням ПДВ (20%) вартість послуг з розподілу природного газу складає 2,016 грн. за 1 м3.

Постановою НКРЕКП № 2741 від 22 грудня 2021 року "Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ "Вінницягаз" встановлено тариф на послуги з розподілу природного газу з 01 січня 2022 року по грудень 2022 року в розмірі 1,76 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ). З врахуванням ПДВ (20%) вартість послуг з розподілу природного газу складає 2,112 грн. за 1 м3.

Враховуючи наведене, відповідачу була розрахована щомісячна плата за розподіл газу по періодам: 01 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020, що становить 96,71 грн. (щомісячна плата для відповідача в 2021 році); з 01 жовтня 2020 року по 30 вересня 2021 року що становить 270,24 грн. (щомісячна плата для відповідача в 2022 році) та з 01 жовтня 2021 року по 30 вересня 2022 року, що становить - 168,81 грн. (щомісячна плата для відповідача в 2023 році) (а. с. 12).

Задовольнивши позовні вимоги та стягнувши з відповідача заборгованість за надані послуги розподілу природного газу в сумі 6443,76 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивач виконав взяті на себе договірні зобов`язання перед відповідачем та надав послуги розподілу природного газу, водночас відповідач своїх зобов`язань не виконала та не оплатила послуги розподілу природного газу в повному обсязі, чим порушив умови договору.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Згідно матеріалів цивільної справи відповідач ОСОБА_1 проживає та зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 і їй на праві спільної часткової власності належить 2/3 будинку (а. с. 32-33, 34, 51-52).

Позивач Акціонерне товариство «ОГС «Вінницягаз» надав послугу з розподіл природного газу (послуга оператора ГРМ, яка надається споживачу та включає в себе забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи і розподіл (переміщення) належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача) споживачеві ОСОБА_1 для побутових потреб (приготування їжі, підігріву води та опалення житлового приміщення, тощо) із відкриттям особового рахунку № НОМЕР_1 (на ім`я ОСОБА_2 матері відповідача), а споживач ОСОБА_1 зобов`язана була своєчасно оплачувати надані послуги з розподілу природного газу за встановленими цінами.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами . За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу (частина 1). Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним (частина 2).

Згідно пунктів 4 і 5 розділу 3 глави VІ Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному вебсайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. На письмову вимогу споживача Оператор ГРМ зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дати отримання такого письмового звернення надати споживачу підписану уповноваженою особою Оператора ГРМ письмову форму договору розподілу природного газу (пункт 4).

Для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) Оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) або додатка 2 (для споживачів, що не є побутовими) до типового договору розподілу природного газу. Оператор ГРМ може надати споживачу підписану його уповноваженою особою письмову форму договору розподілу природного газу. Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків.

У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт (пункт 5) .

Типовий договір розподілу природного газу затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року за № 2498, пунктом 1.3 якого визначено, що цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статтей 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною в додатку 1 для побутового споживача до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Пунктом 2.1 типового договору розподілу природного газу визначено, що за цим договором оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором. Обов`язковою умовою надання споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи оператора ГРМ.

Відповідачем виконані передбачені типовим договором умови для приєднання до договору розподілу природного газу, а саме: документальне підтвердження споживання природного газу - помісячні показання лічильника природного газу, які вказують на споживання природного газу відповідачем, що відображено у виписці із фінансового стану і довідках про фактичний обсяг споживання природного газу споживачем за відкритим особовим рахунком № НОМЕР_1 .

Згідно умов типового договору розподілу природного газу оплата вартості послуг оператором ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (пункт 6.1). Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (пункт 6.4). Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка оператора ГРМ (пункт 6.6 абзац другий).

Відповідач ОСОБА_1 , будучи споживачем послуг особою, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи оператора ГРМ, прийнявши від оператора ГРМ послугу з розподілу природного газу, не сплатила її вартість у визначеному розмірі, строки та порядку, у зв`язку з чим виникла заборгованість за отриману послугу в розмірі 6443,76 грн. за період з січня 2020 року по лютий 2023 року.

В апеляційній скарзі відповідач визнає факт споживання природного газу посилаючись на те, що вона регулярно сплачує рахунки за спожитий газ на підставі виставлених рахунків, наведене підтверджується також показниками лічильника відповідача, які систематично змінювалися за період з січня 2020 року по лютий 2023 року у бік збільшення з 13 620,00 куб до 16 681,75 куб (а. с. 12), що свідчить про фактичне дійове акцептування (приєднання) ОСОБА_1 до умов типового договору з розподілу природного газу.

Крім того, фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРС).

Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 591/4825/20, від 14 вересня 2022 року у справі № 717/341/21

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901 і ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами з надання послуг з розподілу природного газу є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих таких послуг, якому кореспондує право кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

З урахуванням викладеного вимоги позивача про стягнення із відповідача суми заборгованості за послуги з розподілу природного газу в сумі 6443,76 грн. є обґрунтованими.

Задовольнивши заявлені позивачем АТ «ОГС «Вінницягаз» позовні вимоги в сумі, про яку просив позивач, суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги в тому, що між ОСОБА_1 та позивачем договір на розподіл природного газу не укладався, а оператор газорозподільної системи не має права проводити діяльність з постачання природного газу, спростовуються наведеним вище.

Крім того, предметом даної справи є стягнення заборгованості за період з січня 2020 року по лютий 2023 року, а дію ліцензії АТ «ОГС «Вінницягаз» зупинено постановою НКРЕКП № 1770 від 29 вересня 2023 року. Вказане свідчить про те, що позивач мав дійсну ліцензію до 30 вересня 2023 року, а отже має повне право на звернення з позовом про стягнення заборгованості за період до її зупинення.

Усі зауваження відповідача до роботи АТ «ОГС «Вінницягаз», а також посилання на те, що в діях оператора ГРМ наявні ознаки порушення: пункту 5.3 договору розподілу; абзацу 2 пункту 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу ГРС; підпункту 2.2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 16 лютого 2017 року № 20, не підтверджені матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному трактуванні законодавства та не є предметом розгляду цієї справи.

Відповідачем ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження неналежного виконання АТ «ОГС «Вінницягаз» своїх обов`язків, що стосується розподілу природного газу. При цьому відповідач, будучи споживачем послуг з розподілу природного газу і будучи незгідною на приєднання до умов договору розподілу природного газу та вважаючи що позивач неналежно виконує договір, не скористалася наданим їй законом правом на припинення розподілу природного газу на її об`єкт, шляхом подачі до оператора ГРМ письмової заяви про припинення такого розподілу природного газу на її об`єкт. Таке право надано їй, як споживачу послуг з розподілу природного газу Кодексом газорозподільних систем, зокрема пунктом 5 розділу 3 глави VІ.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб АТ «ОГС «Вінницягаз» не відповідає порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, апеляційний суд розглядає критично, оскільки відповідач посилається на наказ Міністерства юстиції України № 1657/5 від 10 червня 2016 року, що втратив чинність.

Доводи апеляційної скарги, щодо спливу строку позовної давності апеляційним судом відхиляються з урахуванням наступного.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 зазначено, що суд апеляційної інстанції вправі прийняти до розгляду заяву про застосування позовної давності лише за умови, що відповідач у справі не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про день та час судового розгляду справи, чи у разі інших поважних причин, які об`єктивно позбавляли особу зробити в суді першої інстанції таку заяву, внаслідок чого було порушено принцип процесуальної рівності сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, подаючи позов до суду першої інстанції, АТ «ОГС «Вінницягаз» обґрунтовувало і строки позовної давності, а саме те, що строки визначені статтею 257 ЦК України продовжені на строк дії карантину в Україні та на період дії в Україні воєнного стану, а тому не можуть вважатись пропущеними (а. с. 6).

Відповідач ОСОБА_1 подавала відзив на позовну заяву (а. с. 79-106), надавала свої пояснення у судовому засіданні (а. с. 127-129), при цьому про застосування строків позовної давності не заявляла.

Отже, заява про застосування строків позовної давності до суду першої інстанції відповідачем ОСОБА_1 не подавалась, а тому питання застосування такого строку судом апеляційної інстанції не досліджується.

Всі інші, наведені в апеляційній скарзі відповідача споживача послуг ОСОБА_1 , доводи є безпідставними, направленими нею на невиконання взятих на себе зобов`язань по оплаті отриманих споживачем послуг з розподілу природного газу та не можуть бути законними аргументами для звільнення її від виконання взятих на себе зобов`язань.

З урахуванням встановлених обставин справи, правовідносин, які випливають із встановлених обставин та правових норм, застосованих до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість і законність рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції не може бути скасоване.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 27 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіІ. В. Міхасішин
В. В. Сопрун