Житомирський апеляційний суд
Справа №291/148/23 Головуючий у 1-й інст. Митюк О.В.
Категорія 68 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Антоневської В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №291/148/23 за позовом ОСОБА_1 до Ружинської селищної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Митюк О.В.

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, у якому просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1968 року і до часу смерті ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Ружині Житомирської області помер її рідний брат, ОСОБА_5 . Вказувала, що у встановлений строк прийняла спадщину після смерті свого брата і державним нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу №96/2018 щодо його майна.

Її брат та ОСОБА_4 , з якою він з 1968 року проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали у спільній сумісній власності квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 в смт. Ружин Житомирської області. Після її смерті відкрилась спадщина і єдиним спадкоємцем, який її прийняв, був ОСОБА_5 , який проживав разом зі спадкодавцем однією сім`єю більше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини та в зареєстрованому шлюбі з іншою особою не перебував. Таким чином до складу спадщини її брата входить його право власності на частку в квартирі АДРЕСА_1 , а також успадковане ним право власності спадкодавця ОСОБА_4 на її частку у вказаній квартирі.

Вказувала, що має намір оформити своє право на спадкове майно брата, однак зробити це не може, оскільки ОСОБА_5 за свого життя не оформив своїх прав на спадкове майно ОСОБА_4 . Постановою державного нотаріуса від 31.10.2020 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на всю вищезазначену квартиру, оскільки відсутні докази того, що ОСОБА_5 входив до числа спадкоємців ОСОБА_4 .

Позивач зверталася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання її померлого брата та ОСОБА_4 , однак ухвалою Ружинського районного суду Житомирської області від 23.12.2021 року її заяву залишено без розгляду, тому вона звернулася до суду з позовною заявою.

Зазначала, що факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 однією сім`єю з 1968 року і по час смерті ОСОБА_4 підтверджується показами свідків; спільними фото; проведенням її братом та ОСОБА_4 в 1994 році приватизації квартири, що за діючим на той час законодавством у спільну сумісну власність можливо було передати квартиру лише подружжю; наявністю спільної дитини ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 та помер у 2017 році. Спадщину після смерті ОСОБА_4 ніхто не прийняв. Просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , посилаючись на його необґрунтованість та незаконність, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції було враховано тільки частину доказів, долучених нею до позовної заяви, а саме: фотознімки та покази свідків, на основі яких він дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що свідки, які проживали по сусідству з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердили, що останні спільно проживали в квартирі по АДРЕСА_2 тривалий час, з 70-х-80-х років минулого століття і до смерті ОСОБА_4 , яку вони називали дружиною ОСОБА_5 , разом приватизували квартиру, в якій з ними проживав їх спільний син ОСОБА_7 , якого вони спільно виховували та утримували, тобто були пов`язані спільним побутом, мали внука.

Вказує, що поза увагою суду залишись інші надані нею докази, а саме: докази приватизації ОСОБА_5 та ОСОБА_4 як членами однієї сім`ї квартири, докази наявності в них спільної дитини тощо. Згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 21.04.1994 року вбачається, що відділ приватизації майна комунальної власності Ружинської районної ради народних депутатів Житомирської області посвідчив, що квартира АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві спільної сумісної власності гр. ОСОБА_5 та члену його сім`ї - ОСОБА_4 .

Як наслідок, у них був спільний рахунок на оплату житлово-комунальних послуг на квартиру, оскільки вона належала їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до довідки Ружинської селищної ради на час смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_3 , разом з ОСОБА_5 , який зазначений як її співмешканець.

У ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син ОСОБА_7 , відомості про батька якого при народженні були внесені за вказівкою матері, а в послідуючому ОСОБА_5 добровільно визнав своє батьківство відносно вказаної дитини. Дану обставину підтвердили сусіди в судовому засіданні.

Зазначає, що ще одним доказом спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є відсутність у них у період проживання інших зареєстрованих шлюбних відносин, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження їх сина ОСОБА_6 , так і паспортом громадянина України ОСОБА_5 . Враховуючи вищезазначені докази, просила апеляційну скаргу задовольнити.

Учасники справи правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

В судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Представник Ружинської селищної ради та треті особи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату час та місце розгляду справи були повідомлені.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Ружині Житомирської області помер рідний брат позивача ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 06.02.2018 року Ружинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (а.с.12).

Родинні відносини позивача з померлим братом підтверджуються: копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданим Ружинською сільською радою Ружинського району Житомирської області 29.11.1955 року, де батьками позивача вказані - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ; копією свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим Ягнятинською сільською радою Ружинського району Житомирської області 14.12.1955 року, де батьками брата позивача ОСОБА_10 вказані - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.10,13); копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 28.08.1990 року виданого Відділом ЗАГС Ружинського району Житомирської області, відповідно до якого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зареєстрували шлюб 28.08.1990 року, актовий запис №51, прізвище позивачки після реєстрації шлюбу - ОСОБА_13 (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого 22.03.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ружинського районного управління юстиції у Житомирській області, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.15).

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №0 від 18.02.2023 року вбачається, що ОСОБА_14 , народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис №55 вчинений 19.06.1970 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ружинського районного управління юстиції Житомирської області; батьком вказаний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мати - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . 29 жовтня 2010 року були внесені відомості до актового запису про визнання ОСОБА_10 батьківства щодо сина (актовий запис про встановлення батьківства №2 від 19.06.1970 року) та відомості щодо зміни прізвища сина з « ОСОБА_15 » на « ОСОБА_16 » (а.с.44-45).

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №7 від 18.02.2023 року вбачається, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.46-47).

Після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відкрилась спадщина, в тому числі і на квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира, відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 21 квітня 1994 року, виданого Відділом приватизації майна комунальної власності Ружинської районної Ради народних депутатів Житомирської області, належала вказаним особам на праві спільної власності (а.с.14).

Відповідно до повідомлення Ружинської державної нотаріальної контори, спадкова справа щодо майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 не заводилась та із заявами про прийняття спадщини після її смерті до нотаріуса ніхто не звертався (а.с.49).

Згідно копії спадкової справи за №96/2018 року, заведеної 19 квітня 2018 року Ружинською державною нотаріальною конторою Житомирської області, щодо майна померлого, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , вбачається, що спадкоємцем майна померлого є ОСОБА_1 (а.с.50-63).

31 жовтня 2020 року державним нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори винесено постанову №1030/02-31 про відмову у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , після смерті брата - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 через відсутність доказів, що ОСОБА_5 входив до числа спадкоємців ОСОБА_4 (а.с.61-62).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач під час розгляду справи не довела належним та допустимими доказами факт проживання її померлого брата ОСОБА_5 та померлої ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Однак такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі).

За приписами ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

За правилом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч.1 ст. 1218 ЦК України).

Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК.

Статтями 1261-1264 ЦК України визначені черги спадкоємців за законом.

Згідно зі статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до роз`яснень п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Правило статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

На підтвердження своїх вимог позивач надала до суду першої інстанції письмові докази, зокрема:

- свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 21 квітня 1994 року, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ;

- повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №0 від 18.02.2023 року, з якого вбачається, що ОСОБА_14 , народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис №55 вчинений 19.06.1970 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ружинського районного управління юстиції Житомирської області, батько: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мати: ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . 29 жовтня 2010 року були внесені відомості до актового запису про визнання ОСОБА_5 батьківства щодо сина ОСОБА_14 (актовий запис про встановлення батьківства №2 від 19.06.1970 року) та відомості щодо зміни прізвища сина з « ОСОБА_15 » на « ОСОБА_16 »;

- довідку Ружинської селищної ради Ружинського району Житомирської області про те, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_3 разом з співмешканцем ОСОБА_5 . Вказані особи проживали разом, вели спільне господарство і співмешканець доглянув співмешканку до смерті;

- фотокартки.

Також допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 однією сім`єю, наявність у них спільного сина, ОСОБА_21 , ведення спільного ними господарства.

Заслуговують також на увагу доводи апеляційної скарги щодо приватизації в 1994 році ОСОБА_5 та ОСОБА_4 як членами однієї сім`ї квартири АДРЕСА_1 , що підтверджує той факт, що на той час вони постійно спільно проживали у даній квартирі і вважали себе членами однієї сім`ї. Як наслідок цього у них був спільний рахунок на оплату житлово-комунальних послуг на квартиру, оскільки вона належала їм на праві спільної сумісної власності.

На час смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі співмешканцем ОСОБА_5 .

Також факт спільного проживання вказаних осіб стверджується народженням ОСОБА_4 в 1970 році сина ОСОБА_7 , проживання дитини разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , утримання та виховання ними дитини, добровільне визнання ОСОБА_5 свого батьківства відносно дитини, спільне проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 протягом тривалого часу - з 1968 по 2007 (час смерті ОСОБА_4 ) в АДРЕСА_3 , та реєстрація їхнього місця проживання у вказаній квартирі, що свідчить про сталі подружні відносини між ними та проживання спільною сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу протягом тривалого часу.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не було враховано всіх доказів на підтвердження обставин, які можуть свідчити про спільне проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, також судом не було надано правової оцінки поданим стороною позивача доказам, у зв`язку з чим районний суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову з вищевказаних підстав.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

в с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Встановити факт проживання ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у період з 1968 року і до часу смерті ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2024 року.

Головуючий Судді