Номер провадження: 22-ц/813/2982/24
Справа № 523/6247/23
Головуючий у першій інстанції Дяченко В.Г.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3

на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року, ухвалене Суворовським районним судом м. Одеси у складі: судді Дяченко В.Г. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 13 листопада 2020 року між сторонами зареєстровано шлюб. До шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В період шлюбу подружжя придбало транспортний засіб «Універсал-В», марки : КІА, модель : Carnival (білий), державний номерний знак: НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , колір білий, рік випуску-2016 року, ринкова вартість якого складає 941276,00 грн. У 2022 році на зазначеному транспортному засобі подружжя виїхало разом з дітьми з України до Німеччини. 21 листопада 2022 року відповідач разом з двома спільними дітьми та дитиною від першого шлюбу виїхала до України.

Посилаючись на те, що незаконно перетнувши кордон України, відповідачка позбавила позивача можливості здійснювати право спільної сумісної власності на легковий автомобіль, набутий подружжям за час шлюбу, позивач змушений звернутися до суду.

Тому просив поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: транспортний засіб «Універсал-В», марки: КІА, модель: Carnival (білий), державний номерний знак: НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , колір білий, рік випуску-2016 року, шляхом виділу його у власність ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача на користь позивача ринкової вартості легкового транспортного засобу «Універсал-В», марки: КІА, модель : Carnival (білий), державний номерний знак : НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , колір білий, рік випуску-2016 року, в розмірі 470638,00 грн компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності.

Від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка просила залишити позовні вимоги позивача без задоволення, посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 листопада 2020 року, який на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2023 року розірвано. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу позивач ОСОБА_1 не заперечував щодо відсутності спору між подружжям щодо майна. Відповідачка зазначила, що в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за її позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на їх утримання. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не бере участі у вихованні дітей, злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків утримувати малолітніх дітей, сплачувати аліменти та фінансово підтримувати їх розвиток, натомість, дбає виключно про власні інтереси, звертаючись з заявою про поділ легкового транспортного засобу, який ОСОБА_2 використовує в інтересах сім`ї та дітей, просила відступити від засад рівності часток подружжя при вирішенні спору про поділ майна подружжя на підставі частин 2, 3 статті 70 Сімейного кодексу України. Крім того, зазначила обставини, що мають істотне значення для відмови у задоволенні позову та зменшення частки позивача є те, що:

- ОСОБА_1 неодноразово вдавався до домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_2 : проявляв агресію, фізично та психологічно знущався, свідками вищевказаних подій ставали малолітні діти, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин;

- ОСОБА_1 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності як на території України, так і у Федеративній Республіці Німеччина, а саме: керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а також неодноразове керування транспортними засобами без документів посвідчення водія та технічного паспорту на автомобіль (а.с. 95-127).

Від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Цибульської О.Ю. надійшла відповідь на відзив, в якій просила відзив на позовну заяву відхилити, з тих підстав, що останні не стосуються предмету позову (а.с. 134-135).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено.

Визнано автомобіль легковий «Універсал-В», марки: КІА, модель : Carnival (білий), державний номерний знак: НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , колір білий, рік випуску-2016 року, спільною власністю подружжя.

Визнано за ОСОБА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на частину автомобіля легкового «Універсал-В», марки: КІА, модель: Carnival (білий), державний номерний знак: НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , колір білий, рік випуску-2016 року.

Визнано за ОСОБА_2 , в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на частину автомобіля легкового «Універсал-В», марки: КІА, модель : Carnival (білий), державний номерний знак: НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , колір білий, рік випуску-2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію частини вартості автомобіля легкового «Універсал-В», марки: КІА, модель: Carnival (білий), державний номерний знак: НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , колір білий, рік випуску-2016 року, у розмірі 470638 грн. Припинено право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 на автомобіль легковий «Універсал-В», марки: КІА, модель: Carnival ( білий), державний номерний знак: НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , колір білий, рік випуску-2016 року.

Виділено у власність ОСОБА_2 автомобіль легковий «Універсал-В», марки: КІА, модель: Carnival (білий), державний номерний знак: НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , колір білий, рік випуску-2016 року. Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з визнання сторонами того, що спірний автомобіль є спільним сумісним майном подружжя, та з огляду на відсутність підстав для збільшення частки майна дружини, про яке вона просила, та рівності часток подружжя у майні, неподільності речі, відсутності домовленості щодо порядку поділу транспортного засобу, вважав за потрібне стягнути з відповідачки на користь позивача грошову компенсацію дійсної ринкової вартості вартості транспортного засобу, визначеної станом на час припинення сторонами спільного проживання, припинивши право власності позивача на автомобілю та виділивши автомобіль у власність відповідачки.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, відповідачка ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 звернулась до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Доводами апеляційної скарги є порушення судом норм процесуального права, що полягає в прийняття судом поданого позову від імені позивача адвокатом Цибульською О.Ю., і для надання позивачу часу для оформлення належним чином додатків до позовної заяви, а саме договору про надання правової допомоги через неможливість встановлення повноважень представника та перекладу рішень іноземного суду в судовому засіданні 15 травня 2023 року оголошено судом перерву, натомість незважаючи на клопотання представника відповідача про відкладення справу було розглянуто 04 жовтня 2023 року.

До позовної заяви, поданої після 01 січня 2022 року, адвокатом Цибульською О.Ю. долучено ордер старого зразка за затвердженою рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року формою, в ньому відсутнє посилання на відповідний договір та дату цього документа, двовимірний штрих-код з посиланням на профайл адвоката в Єдиному реєстрі адвокатів України.

Вказане має наслідком залишення таких заяв у відповідності до вимог ч. 4 ст. 185 ЦПК України без розгляду та повернення заявнику.

Крім того, представником позивача надані документи іноземною мовою без їх перекладу за засвідчення в установленому Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України порядку.

Неправильне застосування судом норм матеріального права полягає в ухваленні рішення без дослідження думки відповідача щодо предмета спору та можливості його вирішення в позасудовому порядку або за участі судді, не з`ясовано позицію відповідача стосовно вартості спірного майна, його належної оцінки, без розгляду можливості відступу від рівності часток подружжя та збільшення такої частки, оскільки позивач неодноразово вдавався до домашнього насильство стосовно відповідачки, проявляв агресію, фізично та психологічно знущався, свідками чого були діти, а також використовував спірне майно на шкоду інтересам сім`ї, неодноразово притягався урядами України та Німеччини за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, за керування без документів, переховував документи на авто, перешкоджаючи відповідачу користуватися транспортним засобом, він не дбає про інтереси дітей, ухиляється від обов`язку фінансово забезпечувати дітей, чого судом не враховано.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач в особі свого представника адвоката Цибульської О.Ю. апеляційну скаргу не визнав, посилаючись на наявність в матеріалах справи договору про надання правової допомоги від 23 січня 2023 року; позивач не подавав разом із позовом документи іноземною мовою, що не мали перекладу, а лише спростовував недостовірну інформацію відповідачки про притягнення його до кримінальної відповідальності, переклад таких документів був наданий і знаходиться в матеріалах справи; судом з дотриманням вимог ч. 1, 2 ст. 223 ЦПК України розглянуто справу за відсутності відповідачки, повідомленої належним чином та правомірно не врахував її заперечення про необхідність відступу від рівності часток подружжя з огляду на проживання дітей з матір`ю та незабезпечення їх батьком, оскільки наявні рішення іноземного суду щодо здійснення відповідачкою права спільної сумісної власності спірного автомобіля всупереч п. 9 існуючого прикордонного бар`єру, встановлено дільничим судом ФРН від 13.09.2022, у рамках справи про опіку над дітьми 08.12.2022 на ОСОБА_6 накладено штраф у розмірі 10000 євро та вимогу утриматися від вивезення нею дітей - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (громадяни Німеччини), що свідчить про порушення відповідачкою не тільки батьківських прав позивача, але й позбавлення позивача можливості здійснювати право спільної сумісної власності на спірне авто.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_9 апеляційну скаргу не визнала.

Позивач, відповідачка та її представник адвокат Сметюх В.С., належно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, до судового засідання не з`явилися (представник як користувач Електронного суду, про що свідчить Довідка про доставку електронного документу 25.09.2014 9:18:48), представник надала заяву про розгляд справи за відсутності скаржниці та її представника, підтримала доводи апеляційної скарги.

Вказане відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували у шлюбі з 13 листопада 2020 року, актовий запис № 938, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 13 листопада 2020 року Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 21).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. Із відповідною заявою до суду зверталася ОСОБА_2 у серпні 2022 року, посилаючись, що останнім часом сімейне життя сторін погіршилося, що є причиною небажання продовжувати шлюбні стосунки (а.с. 113-114).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 записані батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 22, 23).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 24).

Під час перебування сторін у шлюбі ними придбано автомобіль легковий «Універсал-В», марки: КІА, модель : Carnival (білий), державний номерний знак: НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , колір білий, рік випуску-2016 року, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію Транспортного засобу НОМЕР_4 (а.с. 29).

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Зі звіту про незалежну оцінку про вартість колісного транспортного засобу, зробленого на замовлення ОСОБА_9 , яка діє на підставі адвокатського свідоцтва, суб`єктом діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-Консалтингове Бюро «ТРІАДА» за угодою про співпрацю з ТОВ «НІКА-МОРІС», легковий «Універсал-В», марки: КІА, модель : Carnival (білий), державний номерний знак: НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , колір білий, рік випуску-2016 року, вбачається, що ринкова вартість майна на дату оцінки 28 грудня 2022 року, на підставі даних, наданих замовником, після проведення маркетингового дослідження ринку аналогічних КТЗ, проведення натурного огляду, становить 941276,00 грн (а.с. 49-79).

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу вищезазначеного транспортного засобу: легкового «Універсал-В», марки: КІА, модель : Carnival (білий), державний номерний знак: НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який позивач просить поділити як спільне сумісне майно подружжя, шляхом виділу його у власність ОСОБА_2 та стягнувши з неї на користь позивача ринкової вартості автомобілю в розмірі 470638,00 грн у якості компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності.

Переглядаючи вказане рішення суду за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України).

Щодо доводу апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права через не перевірення судом повноважень представника позивача ОСОБА_9 на подачу позовної заяви після 01 січня 2022 року, оскільки долучено ордер старого зразка, в якому відсутні посилання на відповідний договір та дату цього документа, двовимірний штрих-код з посиланням на профайл адвоката в Єдиному реєстрі адвокатів України, що має наслідком залишення такої заяви на підставі ч. 4 ст. 185 ЦПК України без розгляду та повернення заявнику, то вказане не може свідчити про неповноважність вказаного представника, оскільки на підтвердження такого представником надано Ордер серії ОД № 624493 від 29.12.2022, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 62 ЦПК України та ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з урахуванням рішення № 5 РАУ від 29 квітня 2022 року «Про внесення змін до Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, аби спростити оформлення необхідних для адвокатської діяльності документів під час дії воєнного стану.

Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 4001 Кримінального кодексу України).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункти 1, 2, 3 частини першої статті 57 СК України).

Тобто, у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю.

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина друга статті 70 СК України).

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частина третя статті 70 СК України).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Згідно з частиною другою статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). У разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертої статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18) що: «у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (статті 58, 59 ЦПК України), і це є її процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України)».

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

На підставі частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, що переглядається, суд, встановивши, що презумпція спільності права власності подружжя на спірний автомобіль ніким не оспорюється, а відповідачкою не доведено наявність на її боці передбачених ч. 3 ст. 70 СК України підстав для відступу від рівності часток, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, суд зробив обґрунтований висновок про те, що автомобіль, що знаходиться у володіння відповідачки, є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними.

Судове рішення в оскарженій частині є достатньо мотивованим та таким, що відповідає нормам закону.

Не можуть бути взяті до уваги посилання заявниці на те, що в рішенні не досліджено думку відповідача щодо предмета спору та можливості його вирішення в позасудовому порядку або за участі судді, оскільки справа вже знаходиться в суді, що свідчить про наявність спору про право, і саме суд відповідно до завдань цивільного судочинства має вирішити його. В даному випадку суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

Що стосується доводу відповідачки про не з`ясування судом позиції відповідача стосовно вартості спірного майна, його належної оцінки, то відповідно до частини першої статті 370 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі № 299/2490/16, від 04 жовтня 2023 року в справі № 345/2224/20 зазначено, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

На підтвердження підстав свого позову в частині оцінки спірного майна, позивачем надані наявні у нього допустимі та належні докази - звіт про незалежну оцінку про вартість колісного транспортного засобу, зробленого на замовлення ОСОБА_9 з метою визначення ринкової вартості для прийняття майнових рішень, суб`єктом діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-Консалтингове Бюро «ТРІАДА» за угодою про співпрацю з ТОВ «НІКА-МОРІС», легковий «Універсал-В», марки: КІА, модель: Carnival (білий), державний номерний знак: НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , колір білий, рік випуску-2016 року, відповідно до якого ринкова вартість майна на дату оцінки 28 грудня 2022 року, на підставі даних, наданих замовником, після проведення маркетингового дослідження ринку аналогічних КТЗ, проведення натурного огляду - 941276,00 грн (а.с. 49-79).

У своїй першій заяві по суті справи відзиві на позовну заяву відповідачка не заперечувала щодо визначеної судом першої інстанції вартості спірного майна та не оскаржувала з цих підстав вартість частки, яку позивач просив стягнути з неї як компенсації за її частку такого майна, а її незгода з позовом зводилася виключно до збільшення її частки у майні за рахунок неналежної поведінки позивача в родині та його неналежного ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків.

Помилковим є трактування відповідачкою завдань цивільного судочинства, зокрема, і посилання на те, що саме суд мав з`ясувати позицію іншої сторони щодо спірного питання, оскільки учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 12 ЦПК України), а суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, вчиняє передбачені п. 1-5 ч. 5 ст. 12 ЦПК України дії.

Отже саме відповідачка, заперечуючи проти позову, мала надати докази іншої, відмінної від наданої позивачем, оцінки спірного транспортного засобу.

Як не виконала відповідачка і свого процесуального обов`язку надати належні та допустимі докази наявності на її боці обставин, які б давали суду підстави для відступу від рівності часток подружжя під час поділу спірного майна.

Під такими обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

Положення статті 70 СК України, само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, відповідачкою не доведено.

Не є такими обставинами посилання відповідачки на притягнення позивача на території України та Федеративної Республіки Німеччини за керування транспортом у стані алкогольного сп`яніння, а також керування без документів на право керування та на транспортний засіб, а також висновок органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дітей разом із матір`ю.

Доказів того, що позивач не дбає про інтереси дітей та ухиляється від обов`язку їх фінансово забезпечувати, матеріали справи не містять.

Для правильного вирішення справи в наведеній частині не мають намагання кожної із сторін довести порушення іншою стороною правил існуючого прикордонного бар`єру, встановленого Дільничим судом ФРН від 13.09.2022 по справі № 44 F 498/22 без згоди батька ОСОБА_1 щодо його дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_11 дітей ОСОБА_2 , в якому зазначено про відсутність можливості здійснення права спільної сумісної власності на зазначений легковий транспортний засіб в Німеччині.

Не заслуговують на увагу і доводи скарги про те, що надані стороною позивача документи іноземною мовою без їх перекладу та без засвідчення в установленому Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України порядку, оскільки матеріали справи містять засвідчені приватним нотаріусом переклади щодо наслідків за результатами розслідувань стосовно ОСОБА_1 (припинені провадження за підозрою в нанесенні тілесних ушкоджень).

Отже, порушень судом норм процесуального права, та неправильного застосування норм матеріального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції не встановив.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко