Справа № 296/2062/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"24" жовтня 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Житомирі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення батьківства та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Янчук М.О., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; внести зміни до актового запису №1917 від 27.07.2021 року, про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) зазначивши батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з дня подачі позову до суду (07.03.2023 року) і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач та відповідач перебували у позашлюбних відносинах, фактично проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, за час яких у них народилася спільна дитина донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відомості про батька у свідоцтві про народження внесено зі слів матері у порядку, передбаченому частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України. Позивачу достовірно відомо, що батьком її малолітньої дитини є ОСОБА_2 . Проте відповідач своє батьківство не визнає та ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно утримання та виховання дітей.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 14.04.2023 було відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 19.07.2023 по справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз.

10.11.2023 року на адресу суду надійшов лист в якому судовий експерт повідомив, що проведення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації по цивільній справі №296/2062/23 неможливо тому, що незважаючи на неодноразові призначення дати відбору, ОСОБА_2 на відбір зразка крові не з`явився, у зв`язку з чим ухвала суду повернулася без виконання.

Ухвалою від 27.11.2023 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 22.05.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Янчук М.О. подав до суду заяву в якій просить розгляд справи провести без участі сторони позвача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а.с.143-144).

Начальник відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Дар`я Мороз подала до суду заяву в якій просить справу розглянути без присутності представника відділу (а.с.141).

Від відповідача відзив на позовну заяву до суду не надходив, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Крім того, відповідача повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

У призначені судові засідання відповідач не з`явився, причини неявки суду не відомі.

Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що відповідач належним чином повідомлений про порядок розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Як встановлено, ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторони.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 позивачка народила доньку ОСОБА_3 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) 27 липня 2021 року було складено актовий запис №1917 (а.с.14).

В свідоцтві про народження ОСОБА_3 батьком зазначений ОСОБА_5 (а.с.14).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України, відомості про батька дитини ОСОБА_3 , було внесено на підставі ч.1 ст.135 СК України (за вказівкою матері) (а.с.15-16).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Положеннями статей 125,126,135 СК України врегульовано питання про визначення походження дитини якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Згідно з частиною першою статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Сімейний кодекс України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у справі про визнання батьківства можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

За загальним правилом визнання батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для визнання батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Вказане вище відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц, провадження № 61-6030св18.

На обґрунтування позовних вимог під час судового розгляду позивачка послалася на показання свідків та фотокартки.

Так, 10.07.2024 в якості свідка було допитано ОСОБА_6 (працює разом з позивачкою), яка будучи попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази засвідчила, що з 2018 року ОСОБА_1 зустрічалася з ОСОБА_2 , а в 2019 році разом проживали в квартирі по АДРЕСА_1 . Також їй відомо, що відповідач мріяв про народження дитини. Коли позивачка була вагітна, то відповідач возив її до лікаря, був присутній під час пологів, доглядав за дитиною та визнавав дитину, але чому не зареєстрував її на себе не знає.

10.07.2024 в якості свідка було допитано ОСОБА_7 (мама позивачки), яка будучи попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази засвідчила, що з 2019 року її донька ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_2 , а в 2021 році у них народилася донька ОСОБА_4 . Перший рік позивач і відповідач виховували дитину разом, деякий час проживали на орендованій квартирі, а деякий у неї (свідка), а коли дитині виповнився один рік і п`ять місяців відповідач зник, нічого не пояснивши.

10.07.2024 в якості свідка було допитано ОСОБА_8 (проживала по сусідству з позивачкою, коли та знімала квартиру), яка будучи попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази засвідчила, що з 2019 по 2020 роки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю по сусідству з нею (свідком). Влітку 2021 року у них народилася донька ОСОБА_4 , відповідач був присутній на родах. ОСОБА_2 любив Мілану, виховував її як свою рідну дитину, був щасливий.

10.07.2024 в якості свідка було допитано ОСОБА_9 (сусідка мами позивачки), яка будучи попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази засвідчила, що в 2018-2019 роках позивачка та відповідач зустрічалися, потім проживали разом, а згодом у них народилася донька ОСОБА_4 . Бачила як ОСОБА_2 возив у колясці дитину, яка дуже схожа на нього. Також їй відомо, що відносини між ними були дуже добрі, викликав прихильність.

На фотокартках наданих позивачкою зображений чоловік, який за посиланням позивачки та свідків є ОСОБА_2 та маленька дівчинка, яка за поясненнями позивачки та свідків є їх донькою ОСОБА_4 . Вказані особи зображені разом в приміщенні, лікарні, церкві, на прогулянці та відпочинку (а.с.91-107).

Ухвалою суду від 19 липня 2023 року у вказаній справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої було поставлено питання: чи є ОСОБА_2 , біологічним батьком дитини ОСОБА_3 (а.с.44-45).

Згідно повідомлення судового експерта від 10 листопада 2024 року, проведення експертизи є неможливим, оскільки незважаючи на неодноразові призначення дати відбору, ОСОБА_2 до Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи не з`явився, через що відбір порівняльних зразків не проводився (а.с.58).

У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (стаття 109 ЦПК України).

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 523/4928/17(провадження № 61-2989св22).

У постанові Верховного Суду від 10 травня 2022 року в справі № 473/1343/18 (провадження № 61-827св22) зазначено, що стаття 109 ЦПК України встановлює процесуальні наслідки для осіб, які ухиляються від участі в експертизі. Суд може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні лише у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо. Застосування наслідків ухилення від участі в експертизі можливе лише після постановлення ухвали про призначення експертизи та підтвердження факту ухилення особи від участі в експертизі. Ухиленням від участі в експертизі є умисні дії особи, яка бере участь у справі, метою яких є неможливість проведення експертизи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач до експертної установи для забору порівняльних зразків для проведення судово молекулярно - генетичної експертизи не з`явився, що унеможливило її проведення.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Враховуючи доводи позивачки, показання свідків, досліджені фотокартки, факт відсутності заперечень на позов та ухилення відповідача від участі у справі, позивачкою надано належні та допустимі докази, які у своїй сукупності надають можливість визнати відповідача батьком малолітньої ОСОБА_3 .

Також важливим є те, що, визнання відповідача батьком малолітньої ОСОБА_3 , відповідає якнайкращім інтересам малолітньої дитини, щодо визначення її походження та відповідної участі обох батьків у вихованні та утриманні.

Щодо позовних вимог позивачки про стягнення аліментів, слід зазначити наступне.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів").

Положеннями частини третьої статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення уСК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи, що відповідача визнано батьком дитини ОСОБА_3 , відтак згідно зі статтею 180 СК України він зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, суд враховує матеріальний стан сторін, потребу дитини в матеріальному забезпечені з боку обох батьків, працездатний вік відповідача, відсутність заперечень, щодо стягнення аліментів та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач не надав доказів неможливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі, при цьому законодавство України дає право батькам згодом змінити встановлений розмір аліментів в сторону його збільшення або зменшення у зв`язку зі зміною матеріального становища, сімейного стану, стану здоров`я платника або одержувача аліментів чи за наявності інших життєвих ситуацій.

З огляду на викладене вище суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки та держави підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.ст.10, 13, 258, 263-265,268, 280-283 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України.

Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного 27 липня 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) за №1917, де у графі відомості про батька вказати " ОСОБА_2 ", ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, та виключити відомості про " ОСОБА_5 ", як батька дитини, інші відомості залишити без змін.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітків (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 07 березня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), адреса місцезнаходження: м.Житомир, майдан Соборний, 1, .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 06.11.2024.