Провадження № 2/638/5617/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Малахової О.В., за участю секретаря судового засідання Дрозденко У.С., розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - Позивач, ТОВ «ЄАПБ»), інтереси якого представляє Какун Анна Станіславівна , звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - Відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 25429-02/2022 від 23.02.2022 у сумі 14 110 грн, з яких: 5000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 9110 грн - сума заборгованості за відсотками; витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн - просить покласти на Відповідача. В якості правових підстав позову Позивач зазначає неналежне виконання Відповідачем зобов`язань за кредитним договором та норми статей 525, 526, 1050, 1054 Цивільного кодексу України.

Ухвалою від 20.08.2024 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Відповідач направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову та надав клопотання про витребування доказів: копії кредитної справи ОСОБА_1 , документа про перерахунок коштів за кредитним договором №25429-02/2022 від 23.02.2022 на відповідні рахунки, яке ухвалою суду від 19.09.2024 задоволено. Підставами для відмови у задоволенні позову Відповідач зазначив відсутність доказів про зарахування йому кредитних коштів, що на його думку свідчить про те, що кредитний договір є неуклаеним, а також посилається на відсутність доказів відступлення права вимоги між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Позивач направив до суду відповідь на відзив, у якій зазначив що Відповідач не обґрунтував своїх заперечень проти позову, позовні вимоги підтримав та надав заяву про виконання ухвали суду від 19.09.2024, до якої, зокрема, долучив копію кредитного договору №25429-02/2022 від 23.02.2022, паспорт споживчого кредиту, копію платіжної інструкції №19284 від 17.01.2023, а також інформаційну довідку №2919_59 від 25.09.2024.

Своєю чергою, від Відповідача 08.10.2024 надійшло заперечення до відповіді на відзив, у якому він просить відмовити у задоволенні позову.

У судове засідання, призначене на 10.10.2024, представник Позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_1 уклали договір про надання фінансового кредиту №25429-02/2022 від 23.02.2022, відповідно до умов якого останній отримує кредит у розмірі 5000,00 грн строком на 19 днів, тобто до 13.03.2022. Дата надання кредиту 23.02.2022. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 547,50% річних від суми кредиту в розрахунку 1,50 % на добу. Відповідно до додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту №25429-02/2022, укладеного сторонами 23.02.2022, загальні витрати за кредитом 1425,00 грн (проценти за користування кредитом), орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користуання кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 6425,00грн.

Сторонами укладено Вказаний договір підписаний електронним підписом позичальника, шляхом використання електронного цифрового ідентифікатора (електронний підпис Крутько М.О. - директора товариства, електронний підпис ОСОБА_1 W3975).

13.01.2023 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №13012023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 13.01.2023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до ОСОБА_1 у розмірі 14110,00 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 9110,00 грн - сума заборгованості за відсотками (прострочення виконання зобов`язання з 14.03.2022 по 12.06.2022).

Згідно з інформаційною довідкою за вих. 2919_59 від 25.09.2024, на платіжну картку клієнта: 23.02.2022 о 13:30:17, були зараховані кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн, номер транзакції в системі iPay.ua - 139855432.

Підставами заперечень проти задоволення позову Відповідач визначає відсутність первинної бухгалтерської документації на підтвердження надання йому кредиту та відсутність доказів перехода Позивачу права вимоги за кредитним договором, також Відповідач зазначає про те, що, оскільки Позивач не надав доказів перерахування Відповідачу кредитних коштів, кредитний договір є неукладеним.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Частиною першою статті 1077 ЦК України, визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно статті 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо факторне виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із наданих суду Позивачем доказів вбачається, що Відповідач вчинив певну сукупність дій спрямовану на отримання кредиту від кредитодавця.

Додані до позовної заяви розрахунки заборгованості за договорами не є належним доказом надання Відповідачу кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися кредитні кошти Відповідачу. Більше того, такий розрахунок не є первинним бухгалтерським документом. Отже, сам по собі, без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником, такий розрахунок не підтверджує наявності заборгованості у Відповідача перед Позивачем.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 травня 2020 року по справі № 219/1704/17, провадження №61-1211св19.

Разом із тим, як вже зазначалося, Позивач надав інформаційну довідку за вих. 2919_59 від 25.09.2024 на підтвердження перерахування коштів на платіжну картку клієнта: 23.02.2022 о 13:30:17 у розмірі 5000,00 грн, номер транзакції в системі iPay.ua - 139855432 (при розгляді цієї справи суд враховую правову позицію, зазначену у постанові Верховного Суду від 29.03.2021 у справі №554/5090/16, щодо оцінки електронних доказів та їх допустимості).

Позивач надав копію витягу з реєстру боржників до договору факторингу №13012023 від 13.01.2023, платіжну інструкцію №19284 від 17.01.2023 на підтвердження оплати за відступлення права вимоги за зазначеним договором (а.с. 75).

Пунктом 1.3 договору факторингу встановлено, що клієнт (ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ») зобов`язується протягом 10 робочих днів повідомити боржників про відступлення права вимоги.

Доказів на підтвердження виконання з повернення грошових коштів первісному кредитору Відповідач не надав.

Вимогами статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно приписів статті 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з нормами статтей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Виходячи із встановлених обставин та, керуючись вищевказаними нормами, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову в розмірі 6425,00 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1425,00 грн - сума заборгованості за відсотками.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

Витрати зі сплати судового збору, у відповідності до частини першої статті 141 ЦПК України, покладаються на Сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 258, 259, 264-265, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , суму заборгованості за кредитним договором № 25429-02/2022 від 23.02.2022 у сумі 6425,00 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1425,00 грн - сума заборгованості за відсотками; витрати зі сплати судового збору у розмірі 1378,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження за адресою: вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, 01032, Україна, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 18.07.2017, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 14.10.2024

Суддя О.В. Малахова