КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/11533/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Мазурик О. Ф.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області

у складі судді Петришин Н. М.

від 03 квітня 2024 року

у цивільній справі Броварського міськрайонного суду Київської області № 361/8517/23

за позовом Комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за надані послуги,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 05 травня 2015 року між КП «Броваритепловодоенергія» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг № 24796. Квартира АДРЕСА_1 знаходиться в багатоквартирному житловому будинку комунального житлового фонду, централізоване опалення, централізоване постачання гарячої води, обслуговування внутрішньобудинкових систем, якого здійснює КП «Броваритепловодоенергія». Відповідач отримує вказані послуги та зобов`язаний своєчасно вносити плату за їх отримання. Однак, ОСОБА_1 несвоєчасно здійснює оплату комунальних послуг, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість: постачання теплової енергії за період із 01.05.2018 року до 01.09.2023 року у розмірі 39 885 грн 80 коп.; централізованого водопостачання та водовідведення за період із 01.07.2020 року по 01.09.2023 року в розмірі 5 024 грн 10 коп.; обслуговування внутрішньобудинкових систем за період із 01.07.2020 до 01.09.2023 року у розмірі 1 576 грн 28 коп.

З огляду на викладені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вищевказану заборгованість та судові витрати по оплаті судового збору.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період із 01.05.2018 року до 01.09.2023 року у розмірі 39 885 грн 80 коп.; централізованого водопостачання та водовідведення за період із 01.07.2020 року до 01.09.2023 року у розмірі 5024 грн 10 коп., обслуговування внутрішньобудинкових систем за період із 01.07.2020 року до 01.09.2023 року у розмірі 1 576 грн 28 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального й неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати частково та відмовити позивачу у стягненні заборгованості з надання послуги з постачання теплової енергії за період з 01.05.2018 року до 01.09.2023 року у розмірі 39 885,80 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідач має дохід, який складається тільки з пенсії по інвалідності, яка станом на грудень 2023 року становить 2093 грн, інший дохід відповідач не має. В зв`язку з тим, що відповідач є малозабезпеченою особою, останній отримував субсидію на комунальні послуги. Однак, у 2018 році у відповідача були витрати на лікування, та він не зміг своєчасно сплатити комунальні послуги, та був виключений з державної програми надання субсидій по комунальним послугам у зв`язку з появою боргу. Не маючи субсидії, не в змозі був сплачувати великі розміри нарахувань по комунальним послугам. Борги почались накопичуватись та призвели до подання цієї заяви до суду. До подання позовної заяви, відповідач звертався до відповідача з проханням про реструктуризацію боргу, але його було відмовлено. Також письмово звертався до позивача після винесення рішення судом про реструктуризацію - однак відповідачу також було відмовлено без письмових пояснень.

Посилався також на те, що за період з 2018 року по даний час відповідач не отримував від позивача рахунки на оплату комунальних послуг. Також не отримував попередження про необхідність погашення боргу або проведення реструктуризації до подання позовної заяви до суду.

Також вважає, що доданий до позовної заяви розрахунок суми боргу за постачання централізованого опалення та постачання гарячої води є неналежним доказом, оскільки у ньому відсутні такі показники як: показання теплолічильника по будинку по АДРЕСА_2 ; відсутній розмір загальної площі будинку; вартість 1Г/кал в розрахунку на загальну кількість квадратних метрів по будинку.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу КП Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броваритепловодоенергія», заперечувало проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним, об`єктивним та обгрунтованим, постановленим без порушення норм процесуального та матеріального права. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Разом з відзивом на апеляційну скаргу позивач звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотання про поновлення строку для подання відзиву на апеляційну скаргу (яке зареєстровано в суді 29 травня 2024 року за вх. № 70132).

В обґрунтування заявленого клопотання посилався на те, що на адресу КП «Броваритепловодоенергія» 15.05.2024 року надійшла ухвала Київського апеляційного суду від 14.05.2024 року разом з копією апеляційної скарги. Колегією суддів встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - 5 днів з дня отримання копії ухвали суду та копії апеляційної скарги.

Зазначав, що у період з 13.05.2024 року по 17.05.2024 року представник позивача перебувала на лікарняному, у зв`язку з чим строк а подання відзиву на апеляційну скаргу було пропущено. На підтвердження вказаних обставин позивачем долученого заявленого клопотання копію листка непрацездатності.

Суд апеляційної інстанції вважає наведені у відзиві обставини, як підставу пропуску строку поважними та приходить до висновку про поновлення строку позивачу для подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача.

Суд апеляційної інстанції вважає, що поновлення процесуального строку у даному випадку відповідає завданню цивільного судочинства та конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є.П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів виходить з наступного.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідач постійно користувався наданими позивачем послугами, однак несвоєчасно та не у повному обсязі здійснює оплату за їх користування, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, доказів відмови відповідача від отримання послуг у встановленому законом порядку у матеріалах справи відсутні, тому суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з ст.ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII, який набув чинності 09 листопада 2017 року споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

У статті 5 Закону №2189-VIII визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Статтею 10 зазначеного Закону визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі вимог ст.ст.66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги/водопостачання, газ, та інші послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 зроблено висновок, що хоча у ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказаний правовий висновок є незмінним.

Отже, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Аналогічний правовий висновок міститься і у постанові Верховного Суду у постанові від 02 грудня 2020 року у справі №761/48615/18-ц.

Судом встановлено, що 05 травня 2015 року між КП «Броваритепловодоенергія» (Виконавець) та ОСОБА_1 (Споживач) укладено договір № 24796 (№ особового рахунку НОМЕР_1 ) про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем, гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення та ліквідації аварій у внутрішньобудинкових мережах, відповідно до якого Виконавець надає Споживачу послуги з централізованого опалення, постачання гарячої/холодної води, водовідведення, а також послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем, у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 11-14).

Вищевказана квартира знаходиться в багатоквартирному житловому будинку комунального житлового фонду, централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води, водопостачання і водовідведення та обслуговування внутрішньо будинкових систем якого здійснює Комунальне підприємство Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія», яке надає вищезазначені послуги та проводить щомісячні нарахування відповідно до тарифів, затверджених рішеннями виконавчого комітету Броварської міської ради.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 347957339 від 26.06.2023 року, ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 15-16).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 11.01.2011 № 08 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді територіальної громади м. Бровари» Комунальне підприємство «Броваритеплоенергомережа» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді територіальної громади м. Бровари з централізованого опалення, централізованого постачання холодної та гарячої води, централізованого водовідведення.

Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 12.06.2012 року № 266, внесено зміни в п. 1.2. рішення виконавчого комітету Броварської міської ради від 11.01.2011 № 08 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді територіальної громади м. Бровари», а саме слово «Броваритеплоенергомережа» замінено словом «Броваритепловодоенергія».

Згідно з рішенням виконавчого комітету від 23 січня 2018 року № 56 «Про коригування тарифів з утримання будинків, споруд та прибудинкової території у частині технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення, зливової каналізації та ліквідації аварій у внутрішньобудинкових мережах житлового фонду територіальної громади м. Бровари», встановлені тарифи на послугу з обслуговування внутрішньобудинкових систем (а.с. 24-25).

Із розрахунків суми боргу, наданих «Броваритепловодоенергія», вбачається, що у ОСОБА_1 виникла заборгованість перед позивачем за постачання теплової енергії за період із 01.05.2018 до 01.09.2023 у розмірі 39 885 грн 80 коп. (а.с. 8); централізованого водопостачання та водовідведення за період із 01.07.2020 по 01.09.2023 року в розмірі 5 024 грн. 10 коп. (а.с. 9); обслуговування внутрішньобудинкових систем за період із 01.07.2020 до 01.09.2023 року у розмірі 1 576 грн. 28 коп. (а.с. 10).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову, оскільки матеріали справи містять докази про те, що відповідач не своєчасно та не в повному обсязі здійснював оплату за послуги, які отримані за житлово-комунальні послуги.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не в змозі був сплати великі розміри нарахувань по комунальним послугам, у зв`язку з тим, що у 2018 році був виключений з державної програми надання сплати субсидій по комунальним послугам, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки вони не спростовують правильність висновків суду.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до розрахунку заборгованості за послугу постачання теплової енергії відповідач користувався субсидією до 01.01.2019 року включно (а.с. 57).

Крім того, відповідно до п. 100 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою КМ України від 21.10.1995 № 848 житлова субсидія надається громадянам у грошовій готівковій формі шляхом перерахування структурним підрозділом з питань соціального захисту населення коштів на рахунок громадянина якому призначено житлову субсидію, відкритий в уповноваженому банку, чи виплачується йому готівкою через відділення організації, що здійснює виплату і доставку пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання.

Громадяни, яким надається житлова субсидія, зобов`язані щомісяця сплачувати вартість фактично спожитих житлово-комунальних послуг.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач до позовної заяви надав розрахунок суми боргу за постачання централізованого опалення та постачання гарячої води є неналежним доказом у справі, колегія суддів відхиляє, оскільки як вірно встановлено судом першої інстанції та з чим погоджується суд апеляційної інстанції, наданий позивачем розрахунок заборгованості містить всі необхідні дані для встановлення обставин справи, сумнівів у колегії суддів не викликає, та не спростований відповідачем

Відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що він звертався до позивача з приводу ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, складав відповідні акти-претензії чи викликав представників позивача для перевірки кількості та/або якості наданих послуг у порядку, передбаченому законом. Таких доказів не додано і до апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не отримував від позивача рахунки на оплату комунальних послуг, колегія суддів відхиляє, як безпідставні, оскільки відповідачу було достеменно відомо про наявність боргу який не сплачувався. В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 , який звернувся до позивача з питання реструктуризації, в якій визнав свою заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії в сумі 39 885,80 грн, за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 5 024,10 грн, за послуги з обслуговування внутрішньобудинкових систем в сумі 1 576,28 грн (вказана заява додана до відзиву на апеляційну скаргу).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: Є. П. Євграфова

О. В. Желепа

О. Ф. Мазурик