Провадження №2/760/6800/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого - судді Аксьонової Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Тодосюк Г.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до Фонду соціального страхування України в особі Виконавчої дирекції фонду соціального страхування України, третя особа: ОСОБА_2 про визнання неправомірними дії Фонду соціального страхування України та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просила:

- стягнути з Фонду соціального страхування України в особі Виконавчої дирекції фонду соціального страхування України на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік в розмірі середньомісячної заробітної плати;

- стягнути з Фонду соціального страхування України в особі Виконавчої дирекції фонду соціального страхування України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2020 рік.

В обґрунтування позовних вимог вказано, з урахуванням доповнень, зазначила, що з 03 березня по 24 квітня 2020 року перебувала у трудових відносинах з ФСС України в особі виконавчої дирекції ФСС України.

На день подання позову відповідач має перед позивачкою заборгованість щодо невиплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік.

Так, відповідно до наказу виконавчої дирекції ФСС України від 21 квітня 2020 року №52-кз «Про виплату матеріальної допомоги» та прийнято рішення виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати. Наказ підписано директором виконавчої дирекції Фонду Думою О.О., яка на час підписання наказу мала усі повноваження на вчинення таких дій. 23 квітня 2020 року відбулася зміна підписанта на ОСОБА_2 .

Позивач разом з іншими працівниками 28 квітня 2020 року звернулася до виконавчої дирекції Фонду із запитом на публічну інформацію про причини невиплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, а також скаргу про порушення законодавства про працю до Державної служби України з питань праці та до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Після звільнення позивачки з посади, всупереч ст. 116 КЗпП України, грошові розрахунки з нею проведено тільки 28 квітня 2020 року. Однак, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік виплачена позивачці так і не була.

Такі дії Фонду не відповідають чинному трудовому законодавству, зокрема, Закону України «Про колективні договори і угоди», Закону України «Про оплату праці», КЗпП Україну. Матеріальна допомога (її виплата) передбачена Положенням про умови оплати праці працівникам виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів, що затверджено правлінням Фонду, і її розмір становить не більше середньомісячної заробітної плати (п. 6.1-6.5 положення).

У п. 4.9 розділу ІV Колективного договору, схваленого протоколом загальних зборів трудового колективу виконавчої дирекції Фонду від 27 березня 2019 року зазначено, що працівникам, які вперше прийняті на роботу до виконавчої дирекції Фонду, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається не раніше ніж через шість місяців безперервної роботи у виконавчій дирекції Фонду. Вважає, що вказаний пункт Колективного договору суперечить КЗпП України, а також Положенню про виконавчу дирекції Фонду та Положенню про умови оплати праці працівників виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів, які не місять вимогу щодо наявності у працівника шестимісячного стажу безперервної роботи у виконавчій дирекції Фонду для надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Тому існує факт невиплати позивачці належних сум матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, що свідчить про порушення її трудових прав роботодавцем та призвело до виникненню моральної шкоди, необхідності додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2020 року справу розподілено судді Кушнір С.І.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 червня 2020 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

31 серпня 2020 року представник відповідача подав відзив, у якому заперечив проти задоволення позову з наступних підстав. Вимоги заявлені ОСОБА_1 суперечать нормам Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про колективні договори і угоди» та умовам колективного договору, який схвалено загальними зборами трудового колективу виконавчої дирекції Фонду протоколом №2 від 27 березня 2019 року. Позивач перебувала у трудових відносинах із Фондом з 03 березня 2020 року по 22 квітня 2020 року. Звільнено позивача у зв`язку з закінченням строку дії трудового договору.

Дійсно, 21 квітня 2020 року було видано наказ №52-кз щодо виплати матеріальної допомоги позивачу, разом з тим, у зв`язку з порушенням умов надання такої допомоги для вирішення соціально-побутових питань, визначених п. 4.9 Колективного договору даний наказ було скасовано 24 квітня 2020 року. Наказ №188-од, яким скасовано наказ №52-кз є діючим, не оскаржувався. Позивач не могла отримати матеріальну допомогу з огляду на те, що відповідним положенням передбачено право її отримання працівниками, які пропрацювали у Фонді не менше 6 місяців безперервно. Крім того, питання законності та обґрунтованості виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань стало предметом перевірки Головним управлінням Держпраці у Київській області щодо додержання законодавства про працю. За результатами інспекційного відвідування виконавчої дирекції Фонду інспектором праці встановлена невідповідність наказу №52-кз від 21 квітня 2020 року «Про виплату матеріальної допомоги» нормам КЗпП України та Колективному договору. Таким чином права позивача порушено не було, підстави для стягнення моральної шкоди відсутні.

31 серпня 2020 року третя особа ОСОБА_2 надіслала на адресу суду пояснення. Вказала, що права позивача порушено не було. Виплата матеріальної допомоги позивачу не мала бути здійснена, оскільки на момент винесення наказу №52-кз ОСОБА_3 пропрацювала у відповідача менш ніж 6 місяців. Пунктом 4.9 Колективного договору (Розділ VІ Оплата праці, матеріальне заохочення, гарантії та компенсації, графік відпусток) визначає, що для вирішення соціально - побутових питань працівникам виплачується матеріальна допомога в розмірі середньомісячної заробітної плати один раз на рік. Працівникам, які вперше прийняті на роботу до виконавчої дирекції Фонду, матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань надається в межах фонду оплати праці не раніше ніж через шість місяців безперервної роботи у виконавчій дирекції Фонду. У зв`язку із порушенням порядку надання матеріальної допомоги наказ №52-кз було скасовано 24 квітня 2020 року наказом за №188-од, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

09 вересня 2020 року позивачка подала відповідь на відзив, у якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Звернула увагу, що позивач вдруге прийнята на роботу до виконавчої дирекції Фонду і має загальний стаж роботи в органах Фонду 23 року. Крім того, наказом Міністерства юстиції від 26 червня 2020 року №2201/5 скасовано реєстраційну дію в ЄДР від 23 квітня 2020 року щодо заміни підписанта Фонду на ОСОБА_2 , а тому рішення про скасування наказу №52-кз прийнято особою, яку незаконно внесено підписантом до ЄДР.

02 жовтня 2020 року представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, у яких зауважив про відсутність у позивачки саме безперервного стажу роботи. Скасувавши наказ №52-кз від 21 квітня 2020 року в.о. директора виконавчої дирекції Фонду ОСОБА_2 діяла в межах повноважень, в порядку та у спосіб, передбачені законодавством України та Положенням про виконавчу дирекцію Фонду.

02 жовтня 2020 року третя особа ОСОБА_2 надіслала на адресу суду заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 березня 2024 року за клопотанням позивача замінено відповідача Фонд соціального страхування України в особі Виконавчої дирекції фонду соціального страхування України на Пенсійний фонд України.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 квітня 2024 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши доводи та аргументи позивача, заперечення відповідача у відзиві на позовну заяву, заперечення третьої особи, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Судом установлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Фондом соціального страхування України з 03 березня 2020 року по 24 квітня 2020 року.

Так, відповідно до наказу №24-к від 02 березня 2020 року ОСОБА_1 призначена на посаду в.о. заступника директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України тимчасово, до призначення на посаду заступника директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у порядку, передбаченому законодавством, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису 26 500,00 грн.

Наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 24 квітня 2020 року №3-к ОСОБА_1 звільнено з посади у зв`язку з закінченням строку дії трудового договору, на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Під час перебування позивача на посаді в.о. заступника директора виконавчої дирекції Фонду, 21 квітня 2020 року видано наказ №52-кз «Про виплату матеріальної допомоги» відповідно до якого прийнято рішення про виплату працівникам Фонду, в тому числі ОСОБА_1 , матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати.

ОСОБА_1 вказує, що така допомога не була виплачена, що є порушенням чинного трудового законодавства і її права підлягають захисту шляхом, визначеним у позові.

Під час розгляду справи було встановлено, що у зв`язку з порушенням умов надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, визначених п.4.9 Колективного договору, на підставі Положення про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України Наказом від 24 квітня 2020 №188-од скасовано Наказ від 21 квітня 2020 року №52-кз (копія наказу долучено до матеріалів справи).

Згідно положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про оплату праці» визначено що організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів; грантів.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Правові засади розробки, укладення та виконання колективних договорів і угод з метою сприяння регулюванню трудових відносин та соціально-економічних інтересів працівників і роботодавців визначаються Законом України «Про колективні договори і угоди».

За положеннями ст.5 зазначеного Закону, умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Забороняється включати до трудових договорів умови, що погіршують становище працівників порівняно з чинним законодавством, колективними договорами та угодами.

Зміст колективного договору, відповідно до ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначається сторонами в межах їх компетенції. У колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема - нормування і оплати праці, встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.).

Верховним Судом в постанові від 24 квітня 2020 року справа №823/1055/16 зазначено, що стаття 2 Закону України «Про оплату праці» встановлює структуру заробітної плати. Основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ст.10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Відповідно до ст.18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Встановлено, що в матеріалах справи містять Колективний договір, який схвалено Протоколом загальних зборів трудового колективу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 27 березня 2019 року №2.

Згідно п.1.2 Колективного договору, що його метою є регулювання трудових і соціально-економічних відносин з питань організації праці, умов та оплати праці, гарантій, пільг і компенсацій щодо побутового, культурного і соціального обслуговування працівників.

Умови колективного договору поширюються на всіх працівників, незалежно від того, чи є вони членами Профспілки чи ні, в тому числі на тих, яких було прийнято на роботу протягом дії колективного договору, і є обов`язковими для сторін, що його уклали (п.1.5 Колективного договору).

Пунктом 4.9 Колективного договору (Розділ IV Оплата праці, матеріальне заохочення, гарантії та компенсації, графік відпусток) визначено, що для вирішення соціально-побутових питань Працівникам виплачується матеріальна допомога в розмірі в розмірі середньомісячної заробітної плати один раз на рік. Працівникам, які вперше прийняті на роботу до виконавчої дирекції Фонду, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається в межах фонду оплати праці не раніше ніж через шість місяців безперервної роботи у виконавчій дирекції Фонду. Премія та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, виплачується працівникові одночасно з виплатою заробітної плати за другу половину місяця.

Крім того, відповідно до п. 6.1 Положення про умови оплати за стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, яке затверджено постановою Правління фонду соціального страхування України 01 січня 2017 року №52, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога на оздоровлення працівникам Фонду надається в розмірі не більше середньомісячної заробітної плати, але не менше посадового (місячного) окладу.

Отже положеннями Колективного договору передбачений порядок та умови надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а нормами Положення про умови оплати за стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України передбачений розмір такої допомоги.

Наказ виконавчої дирекції Фонду від 24 квітня 2020 року №188-од, яким було скасовано наказ виконавчої дирекції Фонду від 21 квітня 2020 року №52-кз «Про виплату матеріальної допомоги», відповідно до якого прийнято рішення про виплату деяким працівникам Фонду, в тому числі позивачу, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати, є діючим та позивачем в судовому порядку не оскаржувався. Крім того матеріальна допомога не входить до складової частини основної заробітної плати, а тому не можна вважати, що у позивача погіршилися умов праці.

Окрім цього, відповідно до пункту 4.9 Колективного договору (Розділ IV Оплата праці, матеріальне заохочення, гарантії та компенсації, графік відпусток) визначено, що для вирішення соціально-побутових питань Працівникам виплачується матеріальна допомога в розмірі в розмірі середньомісячної заробітної плати один раз на рік. Працівникам, які вперше прийняті на роботу до виконавчої дирекції Фонду, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається в межах фонду оплати праці не раніше ніж через шість місяців безперервної роботи у виконавчій дирекції Фонду. Премія та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, виплачується працівникові одночасно з виплатою заробітної плати за другу половину місяця.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 на час прийняття наказу №52-кз перебувала в трудових відносинах з Фондом менше одного місяця безперервно, на підставі 4.9 Колективного договору позивач не набула право на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 7, 8 постанови від 24 грудня 1999 року за №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснив, що оскільки відповідно до ст.97 КЗпП форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження й розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі, а у випадку, коли його не укладено, - власником або уповноваженим ним органом за погодженням із профспілковим органом, що представляє інтереси більшості працівників, або, за його відсутності, - з іншим органом, уповноваженим на представництво трудовим колективом, з урахуванням загальних положень законодавства про оплату праці, суд у разі вирішення спорів з цих питань має з`ясовувати, чи були і як саме вони врегульовані у зазначеному порядку та чи було при цьому додержано норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною й галузевою (регіональною) угодами. При їх недодержанні застосовуються відповідно норми і гарантії, передбачені законодавством, генеральною, галузевою (регіональною) угодами.

Враховуючи наведене вище, оскільки порядок та розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань працівників Фонду соціального страхування України встановлений Колективним договором з додержанням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною й галузевою (регіональною) угодами, судом не встановлено факту неправомірних дій Фонду соціального страхування України у невиплаті ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Стосовно вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки судом не встановлено обставини, які свідчили б про порушення відповідачем прав позивача, а також відсутні докази, які підтверджували б факт спричинення їй моральної шкоди, тому підстави для задоволення вимог ОСОБА_3 у цій частині також відсутні.

За встановлених судовим розглядом обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - Пенсійний фонд України, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 9, ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя Солом`янського

районного суду міста Києва Н.М. Аксьонова