ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 688/4785/23

Провадження № 22-ц/4820/1734/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Військової частини № НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана її представником ОСОБА_1 , на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2024 року (суддя Матвєєвої О.Л.).

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Військової частини № НОМЕР_1 про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову зазначалось, що вона є власницею спеціального вантажного тягача SCANIA R440, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , а також напівпричепа SCHMITZ S01, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 .

28.02.2022 ОСОБА_4 , не будучи представником позивачки, передав зазначені вище транспортні засоби, які належать позивачці, військовій частині НОМЕР_1 , про що другим відділом ІНФОРМАЦІЯ_2 був складений акт приймання-передачі транспортних засобів.

В акті приймання-передачі транспортних засобів і техніки від 28.02.2022 зазначено, що залучення транспортних засобів здійснюється згідно з рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , часткового наряду №348 від 28.02.2022, що на думку позивачки, свідчить про те, що частковий наряд був виданий не державною адміністрацією, а відділом ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є за межами його компетенції.

Вказує, що акт приймання-передачі транспортних засобів та техніки від 28.02.2022 має ряд недоліків: - не зазначено, що ОСОБА_4 діє в інтересах ОСОБА_2 ; - у графі «найменування військової частини, установи чи організації, якій передано транспортний засіб або техніка, військового комісаріату, який здійснює залучення транспортного засобу або техніки» зазначено « ІНФОРМАЦІЯ_2 та громадянина ОСОБА_4 »; - у графі найменування посади, прізвище та ім`я та по батькові» вказано «представник ІНФОРМАЦІЯ_2 » та не зазначено найменування посади, прізвище, ім`я та по батькові; - не зазначено пробіг (витрата ресурсів), перебування в капітальному ремонті, наявність запасних частин, шанцевий інструмент, заправний інвентар, обсяг наявного в баках пального; - зазначено, що оцінку проведено зі слів власника, проте, ОСОБА_2 не брала участі у складенні акту; - щодо уповноваженої особи Намальовського в графі «найменування посади» не вказана посада, але зазначено «працівник ЗСУ».

Вважає, що вилучення належних позивачці транспортних засобів відбулося всупереч лімітам вилучення транспортних засобів та техніки, транспортні засобі зареєстровані за військовою частиною НОМЕР_1 , а тому просила суд визнати за нею право власності на сідловий автотягач SCANIA R440, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , та на напівпричіп SCHMITZ S01, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , витребувати у військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 сідловий автотягач SCANIA R440 та напівпричіп SCHMITZ.

На стадії підготовчого провадження позивачка ОСОБА_2 через свого представника адвоката Гуцалюка А.Р., подала заяву про зміну предмета позову та просила суд визнати акт приймання-передачі транспортних засобів та техніки від 28.02.2022 складений 2-им відділом ІНФОРМАЦІЯ_3 недійсним та витребувати у військової частини НОМЕР_1 сідловий автотягач SCANIA R440, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , та на напівпричіп SCHMITZ S01, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 на користь позивачки.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 21.02.2024 залучено до участі в справі в якості співвідповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 через свого представника адвоката Гуцалюка А.Р. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому, посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що суд в оскаржуваному рішенні фактично констатував, що обраний ОСОБА_2 спосіб захисту порушеного права не передбачений законом, а отже і неефективний. З такої підстави, суд мав відмовити в задоволенні позову з цих підстав, не вдаючись до тлумачення змісту даного акту. Водночас, суд першої інстанції зазначив, що незначні недоліки акту приймання-передачі не мають наслідком його визнання недійсним. Крім того, судом не було вказано який спосіб захисту порушеного права є ефективним, оскільки зазначаючи про те, що справу слід розглядати в порядку цивільного судочинства, суд таки погодився з позивачем про належність такого способу захисту порушеного права. А тому, вважає, що аргументи позивача щодо ефективності такого способу захисту права як визнання недійсним акту є доречними, проте, такі аргументи були проігноровані судом.

Вказує, що в акті приймання-передачі транспортних засобів і техніки не зазначено що ОСОБА_4 діяв в інтересах ОСОБА_2 , не зазначено, що він був її представником, та підстави виникнення представництва, що однозначно дає зрозуміти, що він не є представником ОСОБА_2 в укладенні акту приймання-передачі транспортних засобів і техніки. Крім того, акт приймання-передачі транспортних засобів і техніки містить і ряд інших недоліків: у графі «найменування військової частини, установи чи організації, якій передається транспортний засіб або техніка, військового комісаріату, який здійснює залучення транспортного засобу або техніки» зазначені « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та «громадянина ОСОБА_4 паспорт серія НОМЕР_6 виданий Зборівським РВ УМВСУ 02.03.1996»; у графі «найменування посади, прізвище, ім`я та по батькові» вказано «представника ІНФОРМАЦІЯ_2 » тобто не зазначено найменування посади, прізвище, ім`я та по батькові; у графі «державний номер транспортного засобу або техніки, ідентифікаційні номери складових частин транспортного засобу або техніки, рік випуску, пробіг (витрата ресурсів), перебування в капітальному ремонті, наявні запасні частини, шанцевий інструмент і заправний інвентар, обсяг наявного в баках пального» не зазначено пробіг (витрата ресурсів), перебування в капітальному ремонті, наявні запасні частини, шанцевий інструмент і заправний інвентар, обсяг наявного в баках пального; зазначено «оцінку транспортного засобу і техніки проведено зі слів власника», хоча ОСОБА_2 не була присутня при складенні акту; акт підписано ОСОБА_4 без зазначення що він представник і стоїть його підпис; в уповноваженої особи Намальовського в графі «найменування посади» не вказана посада, але зазначено «працівник ЗСУ», та не вказані ініціали в графі «прізвище, ініціали». Відповідно до вищевказаної інформації оскільки акт приймання-передачі транспортних засобів було складено 2-м відділом ІНФОРМАЦІЯ_2 , то повноваження видавати частковий наряд, відповідно до якого ІНФОРМАЦІЯ_2 може складати акт приймання-передачі транспортних засобів і техніки має лише голова Тернопільської районної державної адміністрації.

Вказує, що ОСОБА_2 справедливо очікувала, що право її власності є непорушним. Таке право може бути обмежено лише у встановлених законодавством випадках.

У відзиві на апеляційну скаргу представник військової частини НОМЕР_1 вказує, що документ, який позивач іменує як акт приймання-передачі, може підтверджувати певні факти і бути документом первинного бухгалтерського обліку, однак він не має ознак правочину. Відчуження транспортних засобів у позивача носило імперативний характер і не потребувало згоди іншої сторони (позивача). З огляду на те, що зазначений акт не є правочином, він не може бути визнаним недійсним в судовому порядку. Відтак, зазначена вимога позивача, не підлягає до задоволення.

Зазначає, що дії, які вчиняв ОСОБА_4 , як фактичний користувач транспортних засобів (власником яких є його донька (позивач)) і представник ТЦК та СП не давали відповідачу підстав для сумніву стосовно наявності повноважень у вказаних осіб на вчинення дій від імені позивача.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до довіреності від 17.05.2019, посвідченої приватним нотаріусом Зборівського районного нотаріального округу Тернопільської області Олійник Н.Б., ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_4 купити на її ім`я автомобіль будь-якої марки на умовах та за ціну на його розсуд, перегнати автомобіль за місцем вимоги або за місцем її проживання, зареєструвати автомобіль на її ім`я, у відповідних органах державної реєстрації транспортних засобів та отримати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, номерні знаки. Для цього надала своєму представнику право представляти її інтереси у всіх державних органах, а також керувати транспортним засобом, виконувати його необхідний ремонт, переобладнання, також вчиняти інші юридично значимі дії в межах та обсязі, передбачених чинним законодавством для такого роду уповноважень. Довіреність надана на термін до 17.05.2022. (а.с. 116)

Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_7 від 07.06.2017 та СТХ №669033 від 25.01.2022, ОСОБА_2 є власницею спеціального вантажного тягача SCANIA R440 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , а також напівпричепа НОМЕР_8 , 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 . (а.с. 7-8)

Згідно з актом №14 приймання-передачі транспортних засобів і техніки від 28.02.2022, складеного ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що згідно з рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , часткового наряду №348 від 28.02.2022, у зв язку з оголошенням воєнного стану згідно з Указом Президента №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» у межах виконання військово-транспортного обов`язку здійснено залучення автомобіля SCANIA, причепа SCHMITZ, власником якого є ОСОБА_2 . Залишкова (балансова) вартість автомобіля SCANIA та причепа SCHMITZ, за результатами оцінки становить 928 тис. грн. Акт підписаний ОСОБА_4 , представником ЗСУ та представником ІНФОРМАЦІЯ_2 , скріплений печаткою. (а.с. 9)

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2022 № 33 «Про введення в експлуатацію мобілізованої автомобільної техніки», введено до складу автомобільної роти підвозу боєприпасів та поставлено на поточне забезпечення, зараховано в транспортну групу експлуатації автомобіль SCANIA шасі № YS2R4X4, державний номерний знак НОМЕР_3 , та напівпричіп SCHMITZ шасі № НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 , та закріплено вказані транспортні засоби за старшим водієм-гранатометником автомобільної роти підвозу боєприпасів солдатом ОСОБА_4 (а.с. 11)

На вказані транспортні засоби видані технічні талони, в яких зазначено про тимчасову належність транспортних засобів ЗСУ, вказано присвоєні державні номери та належність зазначених транспортних засобів військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 . (а.с. 12-13)

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що акт приймання-передачі транспортних засобів та техніки №14 від 28.02.2022 не правочином, в розумінні ст. 203 ЦК України, а тому не може бути визнаний недійсним, крім того, відповідно до вказаного акту, складеного ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку виконання військово-транспортного обов`язку громадянами України, на добровільній основі ОСОБА_4 залучені транспортні засоби - автомобіль SCANIA, державний номерний знак НОМЕР_9 , та напівпричіп SCHMITZ, державний номерний знак НОМЕР_5 , власником яких є ОСОБА_2 , які перебували у володінні та користуванні ОСОБА_4 за згодою позивачки, про що свідчать наявність у нього свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів та доручення від ОСОБА_2 . На підставі вказаного акту та наказу командира військової частини НОМЕР_1 зазначені транспортні засоби були введені до складу автомобільної роти підвозу боєприпасів, зараховані в транспортну групу експлуатації військової частини НОМЕР_1 та закріплені за військовим ОСОБА_4 , а тому відсутні підстави вважати, що транспортні засоби вибули з володіння власника ОСОБА_2 поза її волею.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

За положеннями ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України №64/2022, затвердженим Верховною Радою України 24 лютого 2022 року, в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і на момент апеляційного перегляду справи.

Згідно з п. 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами (у тому числі водними) і технікою (далі - транспортні засоби) і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян - власників транспортних засобів.

Порядок виконання військово-транспортного обов`язку, норми безоплатного залучення, вилучення та примусового відчуження транспортних засобів і техніки на період мобілізації та у воєнний час визначаються Кабінетом Міністрів України.

Норми безоплатного залучення, вилучення та примусового відчуження транспортних засобів і техніки визначаються у відсотках за підприємством (установою, організацією) за галузями національної економіки.

Порядок відшкодування державою вартості майна чи збитків, яких зазнають центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, а також громадяни внаслідок вилучення чи примусового відчуження транспортних засобів в особливий період, визначається законом.

Виконання військово-транспортного обов`язку під час мобілізації здійснюється згідно з Мобілізаційним планом України шляхом безоплатного залучення транспортних засобів підприємств, установ та організацій усіх форм власності для забезпечення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на умовах їх повернення власникам після оголошення демобілізації.

Обсяги транспортних засобів за типами та марками, що планується залучити під час мобілізації, для підприємств, установ та організацій усіх форм власності встановлюються згідно з Мобілізаційним планом України місцевими державними адміністраціями за поданням територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Залучення транспортних засобів під час мобілізації здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, Центральним управлінням або регіональними органами Служби безпеки України, відповідними підрозділами розвідувальних органів України на підставі рішень місцевих державних адміністрацій, що оформлюються відповідними розпорядженнями.

Приймання-передача транспортних засобів, залучених під час мобілізації, та їх повернення після оголошення демобілізації здійснюються на підставі актів приймання-передачі, в яких зазначаються відомості про власників, технічний стан, залишкову (балансову) вартість та інші необхідні відомості, що дають змогу ідентифікувати транспортні засоби.

Повернення транспортних засобів власнику здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту оголошення демобілізації.

Відповідно до 3, 6, 7, 27, 28, 29, 30, 31 Положення про військово-транспортний обов`язок, затвердженого Постановою КМУ від 28 грудня 2000 р. № 1921, частковий наряд - розпорядчий документ голови місцевої держадміністрації, в якому встановлено під час мобілізації для керівників підприємств, установ та організацій завдання з передачі військовим формуванням визначених транспортних засобів і техніки, а також порядок, пункти та строки передачі. Голова місцевої держадміністрації та керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки підписують частковий наряд і скріплюють підписи своїми печатками. Громадянам - власникам транспортних засобів частковий наряд надається у разі введення правового режиму воєнного стану.

Під час мобілізації задоволення потреб військових формувань здійснюється шляхом безоплатного залучення транспортних засобів і техніки підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності на умовах повернення їх після оголошення демобілізації.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють залучення транспортних засобів і техніки за лімітами вилучення транспортних засобів і техніки та відсотковими нормами вилучення, затвердженими Кабінетом Міністрів України, як окремо, так і у складі спеціальних формувань, які передаються до складу військових формувань під час мобілізації.

Військово-транспортний обов`язок є складовою частиною мобілізаційної підготовки і мобілізації в державі та включає в себе проведення заходів, пов`язаних з військовим обліком, завчасною підготовкою, перевіркою готовності до передачі та передачею в особливий період транспортних засобів і техніки військовим формуванням.

Військово-транспортний обов`язок виконується: в особливий період - шляхом передачі підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами транспортних засобів і техніки для задоволення потреб військових формувань відповідно до визначених завдань. Залучення під час мобілізації транспортних засобів і техніки оформляється відповідним актом приймання-передачі за формою згідно з додатками 4 і 5.

Акт приймання-передачі складається у трьох примірниках і підписується керівником підприємства, установи та організації або його уповноваженим представником, керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його уповноваженим представником та командиром (начальником) військової частини (підрозділу), установи та організації військового формування або його уповноваженим представником, якому передається транспортний засіб або техніка, і скріплюється печатками.

В акті приймання-передачі транспортних засобів і техніки зазначається залишкова (балансова) вартість транспортного засобу або техніки, визначена відповідно до даних балансу підприємства, установи та організації, складеного на останню звітну дату (останній день кварталу (року).

За власною ініціативою власника та за рахунок його коштів може проводитися незалежна оцінка транспортного засобу або техніки шляхом залучення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в порядку, визначеному законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність. В такому разі в акті приймання-передачі транспортного засобу і техніки зазначається вартість транспортного засобу або техніки, визначена за результатами проведення їх незалежної оцінки.

Після взяття на облік в установленому порядку у відповідній військовій частині (підрозділі), установі та організації військових формувань прийнятих транспортних засобів і техніки проводиться їх відомча реєстрація із здійсненням обов`язкового технічного контролю (у разі відсутності документів, що підтверджують його здійснення).

Повернення підприємствам, установам та організаціям транспортних засобів і техніки здійснюється військовими частинами (підрозділами), установами та організаціями військових формувань, для задоволення потреб яких вони залучалися, протягом 30 календарних днів з дати оголошення демобілізації через територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, які здійснили таке залучення.

Для повернення транспортних засобів і техніки керівники підприємств, установ та організацій, транспортні засоби і техніка яких залучалися під час мобілізації, звертаються до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем їх залучення з відповідною заявою.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши, у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України, подані учасниками справи докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на виконання військово-транспортного обов`язку складено акт №14 приймання-передачі транспортних засобів і техніки від 28.02.2022, яким залучені транспортні засоби позивачки ОСОБА_2 , що перебували у володінні та користуванні її батька ОСОБА_4 , для виконання завдань з оборони України, захисту її територіальної цілісності та недоторканності. При цьому, суд правильно зазначив, що акт приймання-передачі транспортних засобів і техніки № 14 від 28.02.2022 не є актом індивідуальної дії чи правочином та його визнання недійсним не призведе до відновлення порушеного права, оскільки складається з метою підтвердження події залучення транспортних засобів.

Відхиляючи доводи позивачки щодо недоліків акту приймання-передачі транспортних засобів і техніки № 14 від 28.02.2022, суд першої інстанції обґрунтовано взято до уваги правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20, відповідно до якої, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Так, певні дефекти акта можуть не пов`язуватися з його змістом, а стосуватися процедурних підстав його складання, і за такого, можливо, що внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону або допущене порушення не впливає на зміст акта.

У зв`язку з цим, не приймаються до уваги і доводи апеляційної скарги щодо недоліків акту прийому-передачу від 28.02.2022, оскільки самі по собі формальні порушення процедури заповнення акта не свідчить про незаконність залучення транспортних засобів, належних позивачці.

Відповідно до ч.1ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно вимог ст. 316, 317, 319 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 , діючи на підставі довіреності ОСОБА_2 , правомірно володіючи та користуючись спірними транспортними засобами, добровільно передав транспортні засоби в умовах правового режиму воєнного стану для підтримання обороноздатності держави на виконання вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», їх повернення здійснюється у визначеному чинним законодавством порядку, а тому транспортні засоби не можуть бути витребувані з чужого незаконного володіння, оскільки судом не встановлено, що вони вибули із володіння власника поза його волею, а тому суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи, по своїй суті зводяться до незгоди скаржника із висновками суду першої інстанції та ґрунтуються на переоцінці доказів, що були досліджені та оцінені міськрайонним судом з додержанням норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судовим рішенням на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (Hirvisaari v. Finland («Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання арреllatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція по суті є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, тому відсутні підстави, визначені ст. 141 ЦПК України, для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай