Справа № 128/2343/24

РІШЕННЯ

Іменем України

19 листопада 2024 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Бондаренко О.І.

секретаря судового засідання Літневській А.Р.

без участі сторін,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниця в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва № НОМЕР_1 на право особистої власності на домоволодіння від 24 лютого 1994 року, виданого виконавчим комітетом Стрижавської селищної Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Стрижавської селищної Ради народних депутатів № 3 від 27 січня 1994 року ціле домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 дійсно належить колгоспному двору, голова якого ОСОБА_1 . Однак відповідно до рішення виконавчого комітету Стрижавської селищної Ради народних депутатів без номера за 1994 рік вирішено видати свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок ОСОБА_1 , а не колгоспному двору, голова якого ОСОБА_1 . Станом на момент набрання чинності Законом України Про власність 15.04.1991 року господарство під АДРЕСА_1 не відносилось до категорії колгоспних, оскільки жоден з членів даного господарства не був членом колгоспу. Колгоспні двори були ліквідовані з 15.04.1991 року, відповідно до рішення виконавчого комітету Стрижавської селищної Ради народних депутатів без номера за 1994 рік вирішено видати свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок ОСОБА_1 , а не колгоспному двору, голова якого ОСОБА_1 , а тому свідоцтво № НОМЕР_1 на право особистої власності на домоволодіння від 24 лютого 1994 року, видане виконавчим комітетом Стрижавської селищної Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Стрижавської селищної Ради народних депутатів № 3 від 27 січня 1994 року, відповідно до якого ціле домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 дійсно належить колгоспному двору, голова якого ОСОБА_1 , згідно з вимогами закону є недійсним, тому визнання його недійсності судом не вимагається. Позивач вказує, що оскільки ні він ні члени його сім`ї не були членами колгоспу, колгоспні двори були ліквідовані з 15 квітня 1991 року, законних підстав для видачі свідоцтва № НОМЕР_1 на право особистої власності на домоволодіння від 24 лютого 1994 року, відповідно до якого ціле домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 дійсно належить колгоспному двору, голова якого ОСОБА_1 , у виконавчого комітету Стражавської селищної ради народних депутатів не було. Відповідно до акту обстеження від 15 лютого 2024 року позивач є користувачем житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий будинок розташованій на земельній ділянці, яка належить позивачу на праві власності.

Свідоцтво № НОМЕР_1 на право особистої власності на домоволодіння від 24 лютого 1994 року, відповідно до якого ціле домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 дійсно належить колгоспному двору, голова якого ОСОБА_1 , позбавляє позивача права зареєструвати за собою право приватної власності на житловий будинок та оформити належним чином права на житловий будинок.

Викладені вище обставини стали підставою до звернення до суду із даною позовною заявою за захистом свого права власності.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Байдак В.Г. подав суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримують, змін та доповнень не мають, позов просять задоволити.

Представник Стрижавської селищної ради також надала суду заяву, згідно якої при вирішенні судового спору покладається на розсуд суду. Також зазначено, що не заперечують проти задоволення позовних вимог. Судове засідання просить провести у її відсутність (а.с.49-53).

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку учасників провадження, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 7 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 10 ЦПК України).

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (стаття 11 ЦПК України).

Доказами підтвердження та спростування обставин визначених у позові є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта ( ст.76 ЦПК України).

Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом є встановленим, що відповідно до свідоцтва № НОМЕР_1 на право особистої власності на домоволодіння від 24 лютого 1994 року, виданого виконавчим комітетом Стрижавської селищної Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Стрижавської селищної Ради народних депутатів № 3 від 27 січня 1994 року ціле домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 дійсно належить колгоспному двору, голова якого ОСОБА_1 (а.с.10).

Згідно рішення виконавчого комітету Стрижавської селищної Ради народних депутатів без номера за 1994 рік вирішено видати свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок ОСОБА_1 , а не колгоспному двору, голова якого ОСОБА_1 (а.с.11).

Станом на момент набрання чинності Законом України Про власність 15.04.1991 року господарство під АДРЕСА_1 не відносилось до категорії колгоспних, оскільки жоден з членів даного господарства не був членом колгоспу.

Колгоспні двори були ліквідовані з 15.04.1991 року, відповідно до рішення виконавчого комітету Стрижавської селищної Ради народних депутатів без номера за 1994 рік вирішено видати свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок ОСОБА_1 , а не колгоспному двору, голова якого ОСОБА_1 , а тому свідоцтво № НОМЕР_1 на право особистої власності на домоволодіння від 24 лютого 1994 року, видане виконавчим комітетом Стрижавської селищної Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Стрижавської селищної Ради народних депутатів № 3 від 27 січня 1994 року, відповідно до якого ціле домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 дійсно належить колгоспному двору, голова якого ОСОБА_1 , згідно з вимогами закону є недійсним, тому визнання його недійсності судом не вимагається.

Відповідно до акту обстеження від 15 лютого 2024 року ОСОБА_1 є користувачем житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Житловий будинок розташованій на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_1 на праві власності (а.с. 14-15).

Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 відповідно до Звіту про оцінку майна № LV-240409-03 від 09 квітня 2024 року - становить 568183 гривень (а.с.24-37, 17-23).

За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з частиною 1 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною 4 статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

У постанові від 12 жовтня 2016 року № б-2225цс1б Верховний Суд України дійшов висновку, що норма статті 120 ЗК України і статті 377 ЦК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю та споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного й цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Крім того, слід зауважити, що якщо право власності на об`єкт нерухомості та на земельну ділянку, на якій цей об`єкт розташований, належать одній особі, то відчуження, у тому числі в процедурі виконавчого провадження, об`єкта нерухомості окремо від земельної ділянки або земельної ділянки окремо від об`єкта нерухомості суперечить закону. (Позиція ВП ВС у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18).

Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16).

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачем права власності і за таких обставин визнання права власності на майно є компетенцією суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 319, 321,328, 357, 368,392 ЦК України, ст. ст. 2,11,12,13,206,247,263,264,265,355 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задоволити. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники провадження:

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач Стрижавська селищна рада Вінницького району Вінницької області, адреса: смт. Стрижавка, вул. 40-річчя Перемоги, 7, Вінницького району Вінницької області.

Повний текст судового рішення виготовлено 19.11.2024.

Суддя Оксана БОНДАРЕНКО