СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/79/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Єросової І.Ю.,

при секретарі судових засідань Шило М.І.,

представника скаржника Ластовки І.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката Ластовки Владислава Вадимовича, який представляє інтереси ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправної бездіяльності Святошинського відділу державної виконавчої служби в м.Києві та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

24.05.2024 р. адвокат Ластовка В.В., який здійснює представництво інтересів скаржника ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із вищезазначеною скаргою в якій просить визнати протиправною бездіяльність Святошинського ВДВС у м.Києві щодо незняття арешту з майна ОСОБА_2 , зареєстрованого 27.08.2009 р. за №8999604 Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м.Києві Мірзоєва Н.М. від 26.08.2009 р. В обґрунтування скарги посилається на виявлення скаржником обтяження нерухомого майна, у зв`язку із чим звернувся до Святошинського ВДВС у м.Києві із заявою про зняття арешту з належного йому майна. Однак, заінтересованою особою було відмовлено у знятті арешту через неможливість його ідентифікації, оскільки виконавчі провадження знищено за закінченням строків їх зберігання. Наразі не існує жодних доказів, які б вказували на потребу в арешті належного ОСОБА_2 майна.

У судовому засіданні представник скаржника вимоги скарги підтримує з підстав, викладених у ній та просить їх задовольнити.

У судове засіданні представник заінтересованої особи не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши матеріали скарги, встановив наступне.

27.08.2009 р. за номером реєстраційного обтяження №8999604 реєстратором Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м.Києві Мірзоєва Н.М. від 26.08.2009 р. АК №451364 зареєстровано обтяження, що стосується всього майна ОСОБА_2

20.03.2024 р. начальником відділу Святошинського ВДВС у м.Києві надано відповідь на запит, у якій вказується, що Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, що містить інформацію про виконавчі провадження та вчиненні при їх виконанні виконавчі дії почав функціонувати у 2009 року, надати інформацію про виконавче провадження в межах якого було накладено арешт на нерухоме майно на підставі постанови №451364 виданої 26.08.2009 р. відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м.Києві не виявляється можливим у зв`язку з її відсутністю.

Згідно листа Міністерства юстиції України, вбачається, що на виконанні у Святошинському районному відділі ДВС м. Київ перебували виконавчі провадження НОМЕР_1 та НОМЕР_2 з примусового виконання листів Святошинського районного суду м. Києва від 26.03.2008 №2-1161 про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави штрафу у сумі 30 грн. та 51 грн. судового збору. Крім того, на виконанні у Святошинському відділі ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) з 21.03.2014 перебувало виконавче провадження №42626613 з примусового виконання постанови Святошинського районного суду м. Києва від 13.11.2013 №759/16991/13-п про стягнення з ОСОБА_2 судового збору у сумі 34,41 грн., яке 23.02.2024 завершено.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

За правилами статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга, третя статті 451 ЦПК України).

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом N 1404-VIII.

Згідно зі статтею 1 Закону N 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчі провадження НОМЕР_1 та НОМЕР_2 з примусового виконання листів Святошинського районного суду м. Києва від 26.03.2008 №2-1161 завершені на підставі п.8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент прийняття рішення) - внаслідок фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Виконавче провадження №42626613 завершено на підставі п.9 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент прийняття рішення) - внаслідок повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ.

За змістом ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" N 606-XIV, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем зокрема шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Тобто у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим.

Таким чином, при поверненні виконавчого документа стягувачу у боржника законодавством не було передбачено право державного виконавця на зняття арешту з цих підстав, адже стягувач мав право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, боржником за яким є саме заявник у цій справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" N 1404-VIII визначено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Частиною 5 цієї статті визначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, законом не передбачено підстав для зняття виконавцем арешту майна у виконавчому провадженні, яке знищено за термінами зберігання.

Суд позбавлений можливості зняти арешт в порядку ст. 447 ЦПК України, оскільки відсутня будь-яка інформації як щодо виконавчих проваджень відкритих щодо боржника ОСОБА_2 , так і щодо судового рішення на підставі якого здійснювалось примусове виконання.

Аналіз же ст. 447 ЦПК України наділяє сторону виконавчого провадження зверненням до суду зі скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби при наявності такої обов`язкової умови, як звернення під час виконання судового рішення. У даному випадку виконавчі провадження завершені, стадія примусового виконання судового рішення відповідно також завершилась, що свідчить про неможливість звернення зі скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відтак, суд вважає, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Однак, позбавлений можливості скасувати арешт майна саме в порядку Розділу 7 ЦПК України судового контролю за виконанням судового рішення.

Судом не здобуто доказів, що арешт був накладений саме в процесі виконання рішення Святошинського районного суду м.Києва, більш того, арешт майна боржника міг бути застосований і не під час виконання судового рішення, а під час виконання інших державних органів.

Суд роз`яснює скаржнику право звернення із вказаними вимогами в порядку позовного провадження.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 183 ЦПК України, будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Оскільки прохання заявника становлять вимоги, які не можуть бути вирішенні в порядку судового контролю за виконанням судового рішення, суддя вбачає підстави для повернення скарги.

Керуючись ст. ст. 183, 447-449 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката Ластовки Владислава Вадимовича, який представляє інтереси ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправної бездіяльності Святошинського відділу державної виконавчої служби в м.Києві та зобов`язання вчинити дії, повернути без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом пятнадцати днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом пятнадцати днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.Ю.Єросова