Справа № 462/5942/23
провадження 2/462/10/24
У Х В А Л А

18 серпня 2024 року Залізничний районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Кирилюка А. І.,

за участю секретаря судового засідання Алекберової Я.Т.,

представника позивачів ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Львові мирову угоду у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ квартири,

встановив:

Уповноважений представник позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвокат Козій Т. В. 08.08.2023 року (вх. № 16476) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова з позовною заявою у якій просить здійснити поділ квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частинах по 1/3 кожному, припинивши право спільної сумісної власності сторін на вказану квартиру.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2023 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Мруць І. С.

Розпорядженням керівника апарату Залізничного районного суду м. Львова № 63/24/В від 25.09.2024 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи, згідно п. 2.3.52 Р. 2 Положення «Про автоматизовану систему документообігу суду» призначено повторний автоматизований розподіл справи № 462/5942/23.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Кирилюка А. І.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07.10.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

18.11.2024 року представник позивачів та відповідачка подали до суду письмову заяву, в якій повідомили про укладення мирової угоди та мирову угоду від 18.11.2024 року.

У мировій угоді зазначено наступне.

Сторони у цивільній справі №462/5942/23 за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , від імені яких на підставі адвокатського ордера діє їх представник ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про поділ квартири, з метою мирного вирішення спору уклали цю мирову угоду.

Відповідно до умов мирової угоди сторони домовились:

1.Сторони визначають право власності кожного на спірну квартиру в рівних частинах по 1/3 кожному із співвласників.

2.Відповідачка ОСОБА_2 визнає позовні вимоги про поділ квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в рівних частинах по 1/3 кожному, припинивши право спільної сумісної власності сторін на вказану квартиру.

3.Позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовляються від стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на їхню користь судових витрат, пов`язаних із цією справою, в тому числі витрат на правову допомогу в сумі 20 000 грн.

Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в підготовче засідання не з`явилися.

Представник позивачів адвокат Козій Т. В. у підготовчому засіданні просив затвердити мирову угоду. Вважає, що накладений на майно арешт не перешкоджає затвердженню мирової угоди. У такому випадку ухвалене судове рішення не буде виконане, поки з майна не буде знято арешт.

Відповідачка ОСОБА_2 просила затвердити мирову угоду, укладену між сторонами.

Розглянувши мирову угоду, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст.207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Відповідно до ч.5 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 2 липня 2007 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та членам її сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с.6,7).

Виходячи із відповіді ОКП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №1898 від 15.05.23 року, постановою Залізничного ВДВС ЛМУЮ від 10.02.2011 року було накладено арешт та оголошення заборони відчуження на вищевказану квартиру (а.с.5).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Відповідно до відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 03.02.2011 року за №10786274 зареєстровано арешт нерухомого майна на підставі виконавчого листа, 2-3708/2011, 12.01.2011, Залізничним районним судом м.Львова (а.с.38,39).

Арешт майна є правовим механізмом, який використовується для забезпечення інтересів держави або третіх осіб, наприклад, кредиторів або жертв злочину. Метою арешту є перешкодити власнику розпорядитися майном або передати його іншій особі, оскільки це може завдати шкоди інтересам держави або третіх осіб.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження»). Також у цій нормі вказується, що виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Таким чином, арешт майна являє собою сукупність заходів, що передбачають оголошення заборони розпоряджатися ним (хоч у наведених нормах про це і не згадується, але це є основною метою арешту), опис майна, а в разі потреби обмеження права користування майном або його вилучення в боржника та передачу на зберігання іншим особам, які застосовуються виконавцем залежно від обставин справи та вказаних у резолютивній частині рішення заходів, властивостей майна, значення його для боржника (власника), необхідності використання, вірогідності втрати, пошкодження, знецінення тощо.

Обгрунтовуючи свою позовну заяву, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначили, що в квітні 2023 року позивачі звернулись до відповідачки з пропозицією здійснити поділ квартири з визначенням ідеальних часток кожного із співвласників, на що відповідачка відповіла категоричною відмовою, мотивуючи це тим, що їй належить більша частина квартири, з надуманих підстав. Таким чином, позивачі не в змозі належним чином реалізувати свої майнові права на частку у квартирі, зокрема, розпорядитись нею на власний розсуд.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, хто є стягувачем та боржником за даним виконавчим провадженням, в межах якого було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , та, у зв`язку з чим таке обмеження було застосоване, жодних клопотань у зв`язку з цим сторони суду не заявляли.

Виходячи із довідки №2340, виданої 20.09.2023 року ЛКП «Сигнівка», у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачка ОСОБА_2 та її неповнолітні діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.36), а відповідачка у відзиві стверджувала, що у квартирі здійснено перепланування та перебудову.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За наведених обставин, суд позбавлений можливості встановити, чи не порушують умови мирової угоди права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, зокрема, стягувача у виконавчому провадженні, неповнолітніх дітей чи інших осіб, у зв`язку із можливим переплануванням чи перебудовою квартири.

Крім цього, реєстрація права власності у період, коли на майно накладено арешт, не відповідає вимогам закону. Під час дії арешту жодних дій ні власник, ні особи, які вважають себе власниками, без дозволу ДВС не можуть вчиняти щодо арештованого майна, а мають оскаржити вказані дії ДВС чи постанову про накладення арешту у разі незгоди із нею.

Відповідне положення міститься у постанові ВП ВС від 13 листопада 2019 року у справі № 755/9215/15-ц.

За таких обставин, умови угоди суперечать закону та є невиконуваними, на що звернув увагу і представник позивачів у судовому засіданні.

Крім цього, суд звертає увагу на наступне.

За умовами мирової угоди, відповідачка визнала позовні вимоги, а позивачі відмовилися від стягнення з неї витрат на професійну правничу допомогу. По жодним іншим своїм суб`єктивним правам вони більше не домовлялися, а відтак суд вважає, що така мирова угода не містить положень щодо зобов`язань врегулювання майнових вимог сторін. Також суд зазначає, що 25.01.2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючої судді Мруць І. С. вже розглядав дану аналогічну мирову угоду про що виніс ухвалу про відмову у її затвердженні.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у затвердженні мирової угоди.

Керуючись ст. ст. 207, 258-261 ЦПК України, суд -

постановив:

У затвердженні мирової угоди між представником позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 адвокатом Козієм Тарасом Васильовичем та відповідачкою ОСОБА_2 від 18 листопада 2024 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений 19.11.2024

Суддя (підпис). З оригіналом згідно.

Суддя: