РІШЕННЯ

Іменем України

24.06.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Величка О.В.,

з участю секретаря судових засідань Венгринюк О.Р.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що 14.07.2021 року о 18 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЅKODA SUPER В, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 і автомобіля KIA RIO, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Співробітниками поліції було складено відносно водія ОСОБА_3 протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №186512 про порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху. 21.09.2021 року Франківським районним судом м. Львова було винесено постанову у справі № 465/6258/21, якою відповідача було визнано винним у вчиненні ДТП. Автоцивільна відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в ПАТ «Страхова компанія ПЗУ України» на підставі поліса ЕР.204208189. В результаті ДТП автомобілю позивача були заподіяні значні технічні пошкодження, заблоковані передні колеса, самостійне пересування автомобіля було технічно неможливим, а тому було викликано евакуатор. У зв`язку з тим, що позивач ОСОБА_2 з родиною працює та проживає в м. Харкові, автомобіль KIA RIO, д.н.з. НОМЕР_2 , необхідно було евакуювати за місцем проживання позивача на відстань 1100 км.

ФОП ОСОБА_4 , код ЄДПРОУ НОМЕР_3 , було проведено транспортування автомобіля до м. Харкова на евакуаторі. Згідно акту виконаних робіт сума послуг склала 22 000 грн., які були оплачені згідно квитанції 36269111 від 14.07.2021 року - на суму 11 000 грн. та відповідно до квитанції 36652517 від 16.07.2021 р. - на суму 11000 грн. Позивач при доставці автотранспорту в м. Харків звернувся до страхової компанії за страховим відшкодуванням, але у відшкодуванні суми за транспортування автотранспорту було відмовлено, оскільки згідно умов "Каско" (ПАТ «Страхова компанія ПЗУ України», поліс АМ 167676) відшкодування за послуги евакуатора становить 1000 грн. Таким чином, різниця між понесеними позивачем майновим збитком та виплаченим страховим відшкодуванням за транспортування автотранспорту становить 21000 грн.

Також позивач зазначає, що у момент ДТП позивач був в машині з родиною: дружина - ОСОБА_5 , син - ОСОБА_6 , тому для повернення додому всієї родини в м. Харків були придбані квитки Львів- Київ-Харків на загальну суму 5819 грн. Враховуючи те, що транспортний засіб придбано позивачем в 2020 році через автосалон в кредит, який сплачується без прострочення, в результаті ДТП зменшилася ринкова вартість автомобіля.

Крім того, в даній дорожньо-транспортної пригоді, син позивача - ОСОБА_6 (8 років), який перебував в авто на задньому сидінні (в дитячому кріслі) за кріслом водія, в момент зіткнення транспортних засобів не уник удару голови. Таким чином, мати ОСОБА_5 з дитиною ОСОБА_6 були транспортовані каретою швидкої допомоги в Комунальне некомерційне підприємство «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова» за адресою: м. Львів, вул. П. Орлика, 4, в приймальне відділення, про що свідчать записи в журналі надходжень. В приймальному відділенні дитині був поставлений діагноз струс головного мозку.

Позивач стверджує, що дана дорожньо-транспортна пригода викликала сильний стрес та душевні переживання, тривалий час позивач не може прийти до тями, кожного дня згадує ДТП і вся родина вимушена шукати альтернативу, як доїхати до роботи, через цю подію позивач відчуває сильний стрес, негативні емоції та хвилювання, погіршилися відносини в родині. Ця тривога та стан небезпеки досить негативно відобразились на самопочутті позивача. Все вищевказане призвело до змін нормальних, усталених, звичних і необхідних для позивача умов життя. Ці обставини порушили звичний спосіб життя та потребували від нього додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності. Крім того, позивач змушені були разом з родиною шукати варіанти, як доїхати додому в Харків, що додатково ускладнило його життя. Розмір заподіяної моральної шкоди потерпілому складає 10 000 гривень. Вважає, що ця грошова сума не компенсує тих нервів, що вже не повернути, та складнощів в житті, проте, змусить позивача повірити у справедливість. А тому, просить стягнути з відповідача шкоду, заподіяну ДТП, зокрема 21000 грн. витрат на послуги евакуатора, 5819 грн. за придбання залізничних квитків та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 25.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву. Зазначає, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АР/7935820 у ПрАТ «СГ «ТАС» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, 130000 грн. із нульовою франшизою. Відтак, зважаючи на норми законодавства та практику Верховного Суду, ОСОБА_3 не є суб`єктом відповідальності за шкоду, пов`язану з евакуацією транспортного засобу марки «KIA RIO», номерний знак НОМЕР_2 , до м. Харкова. Витрати на проїзд до м. Харкова у розмірі 5 819 грн. за своєю суттю не є витратами, необхідними для відновлення пошкодженого транспортного засобу, відтак, не входять до складу матеріальних збитків, які повинні бути відшкодовані відповідачем. Окрім того, зазначає, що з урахуванням принципів розумності та обґрунтованості, вважає достатнім відшкодування моральної шкоди на користь позивача у розмірі 3000 грн.

В судове засідання позивач не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні вимог позивача в частині стягнення з відповідача 21 000 грн. витрат на евакуацію транспортного засобу та 5819 грн. витрат на проїзд. Частково визнав вимогу позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 3000 грн. Окрім того, просив стягнути з позивача витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши зібрані у справі докази у своїй сукупності, доходить переконання про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що постановою Франківського районного суду м. Львова від 21.09.2021 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Як вбачається із вказаної постанови суду, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №186512 від 14.07.2021 року, ОСОБА_3 14.07.2021 року о 18.00 год., керуючи автомобілем «Skoda Superb», номерний знак НОМЕР_1 , перед початком зміни руху не переконався в безпеці руху, здійснив зіткнення з автомобілем «Kia Rio», номерний знак НОМЕР_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Цивільно - правова відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо - транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ СК "ПЗУ Україна" відповідно до Поліса № ЕР.204208189, сума страхового відшкодування на одного потерпілого за заподіяну майнову шкоду становить 130 000 грн. Також позивачем із вказаною страховою компанією було укладено договір добровільного страхування транспортних засобів АМ №167676 від 27.05.2021 року, згідно умов якого страхувальнику покриваються витрати з транспортування пошкодженого транспортного засобу на суму 1000 грн.

Обов`язкова цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 на час ДТП була застрахована в АТ "СГ "ТАС" (поліс №АР/7935820). За умовами страхування покриваються витрати на відшкодування шкоди, заподіяної майну, на суму 130000 грн., розмір франшизи - 0.

Як вбачається із довідки № 1110/1 від 11.10.2021 року ОСОБА_2 працює в ТОВ «Інтерсіті Логістік» з 28.10.2019 року, адреса: м. Харків, вул. Отакара Яроша, 14.

Окрім того, позивачем долучено квитанції від 14.07.2021 року про оплату послуг евакуації транспортного засобу KIA RIO, д.н.з. НОМЕР_2 , маршрутом «Запитів - Харків» на суму 22 000 грн. Вказаний розмір витрат також підтверджується актом наданих ФОП ОСОБА_4 послуг № 6 від 14.07.2021 року на суму 22 000 грн. та відповідними квитанціями про оплату.

Також, як вбачається із матеріалів справи, позивачем були придбані залізничні квитки на 14.07.2021 року на потяг "Укрзалізниці" за маршрутом Львів- Київ-Харків для себе, дружини - ОСОБА_5 , сина - ОСОБА_6 на загальну суму 5819 грн.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст.77-79 ЦПК України.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Вивчивши надані позивачем докази в контексті вимоги про стягнення з відповідача 21 000 грн. витрат на послуги евакуатора суд зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідність евакуації транспортного засобу в м. Харків. Суд звертає увагу на те, що місцем реєстрації позивача є АДРЕСА_2 . Надана позивачем довідка про те, що він працює в ТОВ «Інтерсіті Логістік» з 28.10.2019 року (адреса м. Харків, вул. Отакара Яроша, 14) не підтверджує факт проведення ремонтно - відновлювальних робіт щодо автомобіля Kia Rio, номерний знак НОМЕР_2 , саме в м. Харкові, більше того, в матеріалах справи відсутні будь які докази проведення ремонтних робіт саме в м. Харкові.

Окрім того, суд зазначає, що цивільно - правова відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована в АТ "СГ "ТАС" відповідно до полісу № АР/7935820 з лімітом відповідальності за майнову шкоду, спричинену ДТП, в розмірі 130000 грн. Однак, позивачем на надано доказів звернення до страховика винуватця ДТП із вимогою про відшкодування шкоди, в тому числі витрат на евакуацію транспортного засобу, які згідно положень ст.ст. 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» входять до розміру шкоди, заподіяної майну, а отже, покриваються оформленою страхівкою. Також позивачем не надано доказів, що у здійсненні таких виплат страховиком було відмовлено. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»); уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому, страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Зважаючи на викладене, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 21 000 грн. витрат на послуги, пов`язані із евакуацією транспортного засобу.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат, які він поніс у зв`язку із купівлею квитків на залізничний транспорт, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У відповідності до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі №755/7666/19, відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Водночас такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Зважаючи на викладене, витрати позивача, понесені ним у зв`язку із проїздом до м. Харкова залізничним транспортом, не можна віднести до витрат, понесених у зв`язку чи для відновлення транспортного засобу та не входять до складу матеріальних збитків, заподіяних внаслідок ДТП, тому вказана позовна вимога не підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, в установлених частиною другою цієї статті.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вивчивши зібрані та долучені до матеріалів справи докази, проаналізувавши їх у своїй сукупності, заслухавши пояснення сторін судового провадження суд доходить переконання про те, що справді внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка відбулася із вини відповідача, позивачу заподіяно моральну шкоду. Евакуація дитини позивача - ОСОБА_6 до лікарні з травмами, отриманими внаслідок ДТП, діагностування в дитини струсу мозку, що підтверджується довідкою КНП "Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова" від 14.07.2021 року, сам факт ДТП, яке відбулось з вини відповідача, що зумовило необхідність вирішення питання евакуації транспортного засобу, доїзду позивача до місця проживання альтернативним способом, страх від ДТП, переживання події і її наслідків дійсно спричинилися до негативних змін у житті позивача і вимагали від нього додаткових зусиль для нормальної організації життя. Разом із тим, виходячи із характеру та ступеня душевних переживань позивача, позиції сторін та наданих суду доказів, моральну шкоду, заподіяну позивачу, суд оцінює в розмірі 9000 грн. Вказану суму суд вважає достатньою для належної сатисфакції понесених позивачем моральних страждань.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 221 грн. 95 коп., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Щодо вимоги представника відповідача про стягнення суми витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Так, на підтвердження аргументів про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу відповідачем надано суду: договір про надання правової допомоги № 246/2021 від 17.12.2021 року; додаток № 1 до договору, відповідно до якого клієнт сплатив АО «Вестлекс» 3000 грн.; квитанцію № 0.0..1 від 17.12.2021 року на суму 3000 грн.

З приводу наведеного приймається до уваги те, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. В пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З огляду на наведене та приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, часткове задоволення позовних вимог, співмірність понесених витрат із ціною позову, значення справи для відповідача, вимоги розумності і справедливості, неподання позивачем заяв про зменшення заявлених відповідачем витрат на правову допомогу, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про задоволення вимог відповідача про стягнення з позивача судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, в розмірі 3000 грн. Зазначений розмір витрат на правову допомогу суд вважає належним та співмірним із характером правовідносин та складністю справи.

Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 9000 (дев`ять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 221 (двісті двадцять одна) грн. 95 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 01.07.2024 року.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 .

Суддя Величко О.В.