Справа № 450/3810/24 Провадження № 2/450/1865/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Мусієвського В. Є.

при секретарі Расяк С.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників судового розгляду в приміщенні суду м. Пустомити цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся в суд з позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 630934081, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» 22.05.2018 року, у розмірі 106873 грн. 30 коп.

Мотивував позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ «Альфа-Банк» і уклав 22.05.2018 року шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета Кредиту для особистих потреб. Максимальний ліміт кредитної лінії у розмірі 200000 грн. Процентна ставка 35,99 % річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Вказав, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконав в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 106873 грн. 30 коп. Зазначив, що 20.12.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТзОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № 4, відповідно до якого, а також згідно з реєстром прав вимоги до вказаного договору, позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 630934081. Враховуючи наведене, просив позовні вимоги задовольнити, а судові витрати, які складаються з 3028 грн. сплаченого судового збору та 7100 грн. витрат на професійну правничу допомогу стягнути з відповідача.

Ухвалою від 13 серпня 2024 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

30 серпня 2024 року від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та застосування строків позовної давності. Вказав, що з позовними вимогами не згідний, оскільки такі є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що 22.05.2018 року ним підписано оферту, яку банк акцептував, на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії в ПАТ «Альфа-Банк». З травня 2018 року до квітня 2020 року він користувався кредитною карткою, при отриманні якої було встановлено кредитний ліміт у розмірі 20000 грн. Згодом банк в порушення умов основного кредитного договору неодноразово здійснював збільшення кредитного ліміту, безпідставне списання коштів та необґрунтоване нарахування відсотків. Вказав, що в травні 2021 року засобами поштового зв`язку ним отримано лист ТзОВ «Укрборг» № 2807683 від 18 травня 2021 року, згідно мотивів якого за невиконання умов кредитна справа передана в роботу ТзОВ «Укргборг», яке здійснює стягнення кредитної заборгованості з клієнтів банку на підставі договору № 03546-КА4/АБ, укладеного 24 лютого 2012 року з АТ «Альфа-Банк». У вказаному листі зазначено, що станом на 14 травня 2021 року його заборгованість становить 85808 грн. 54 коп., у зв`язку із чим рекомендовано погасити таку до 28 травня 2021 року, в протилежному випадку кредитор матиме право стягнути заборгованість у судовому порядку. З огляду на вказане, трирічний строк позовної давності завершився 28 травня 2024 року, однак позовна заява про стягнення заборгованості подана 24 липня 2024 року. Крім цього, вказав, що позивачем до позовної заяви долучено згенеровану АТ «Сенс Банк» виписку за період з 22.05.2018 року по 05 лютого 2024 року за двома кредитними картами № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 із зазначенням відповідних операцій, однак жодних кредитних договорів між ним та АТ «Сенс Банк» не укладалось, а відтак, незрозумілим є походження вказаної виписки, яка не сформована первісним кредитором.

Ухвалою від 30 серпня 2024 року заяву відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження залишено без задоволення.

05 вересня 2024 року від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про призначення судово-економічної експертизи та витребування доказів, у задоволенні якого відмовлено ухвалою від 05 вересня 2024 року.

10 вересня 2024 року відповідачем ОСОБА_1 подано клопотання про ознайомлення з матеріалами цивільної справи.

02 жовтня 2024 року від відповідача ОСОБА_1 повторно надійшло клопотання про призначення судово-економічної експертизи та витребування доказів.

Ухвалою від 17 жовтня 2024 року клопотання відповідача ОСОБА_1 про призначення судово-економічної експертизи та витребування доказів залишено без розгляду.

23 жовтня 2024 року від відповідача ОСОБА_1 повторно надійшло клопотання про призначення судово-економічної експертизи та витребування доказів.

Ухвалою від 11 листопада 2024 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про призначення судово-економічної експертизи та витребування доказів відмовлено.

За ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Судом встановлено, що 22.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Альфа-Банк» і підписав оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії і паспорт споживчого кредиту, внаслідок чого отримав кредитний ліміт на картковий рахунок (максимальний ліміт кредитної лінії 200000 грн.) зі сплатою процентної ставки у розмірі 35,99 % річних. Сторони узгодили, що платіжна картка випускається строком на 3 роки, а також те, що угода вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання Банком Акцепту та надання суми Кредиту і діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань перед Банком та закриття рахунку.

Встановлено, що кредитодавець повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 630934081 від 22.05.2018 року.

20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТзОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № 4, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» передає (відступає) новому кредитору ТзОВ «ФК «Еліт Фінанс» свої права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення до них і сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти.

Згідно витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року, АТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТзОВ «ФК «Еліт Фінанс» право вимоги до відповідача за кредитним договором № 630934081 від 22.05.2018 року у розмірі 106873 грн. 30 коп.

На підтвердження позовних вимог представником позивача подано розрахунок заборгованості відповідача за кредитом, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором від 22.05.2018 року станом на 20 грудня 2021 року становить 106873 грн. 30 коп.

Однак, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 року, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Водночас, долучений розрахунок заборгованості, який досліджений судом, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Вказаний розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в такому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає представник позивача.

Натомість, представником позивача долучено виписку по рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором № 630934081 за період з 22.05.2018 року по 05 лютого 2024 року, згідно якої станом на 20 грудня 2021 року поточна сума заборгованості становить 0 грн. через згортання активу в сумі 95943 грн. 45 коп. у зв`язку з продажем згідно договору факторингу № 4 «ФК «Еліт Фінанс» від 20 грудня 2021 року. Вказаний документ сформовано первісним кредитором АТ «Сенс Банк» (АТ «Альфа-Банк»).

З огляду на вказане, дослідивши первинні документи, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, однак свого зобов`язання не виконав в повному обсязі та станом на 20 грудня 2021 року (до згортання активу у зв`язку з продажем згідно договору факторингу № 4 «ФК «Еліт Фінанс» від 20 грудня 2021 року) його заборгованість перед АТ «Альфа-Банк» (АТ «Сенс Банк») становила 95943 грн. 45 коп.

Згідно загальнодоступної мережі «Інтернет» на офіційному веб-сайті АТ «Сенс Банк» https://sensebank.ua/about зазначено, що Банк був заснований у 1992 році. З 2001 року здійснював свою діяльність під назвою АТ «Альфа-Банк». У 2022 році ухвалено рішення про відмову від бренду Альфа-Банк, здійснено зміну юридичного найменування банку на АТ «Сенс Банк» та створено новий бренд Sense Bank.

Враховуючи викладене, покликання відповідача ОСОБА_1 про неукладення з АТ «Сенс Банк» кредитного договору, яке до зміни назви юридичної особи найменувалось АТ «Альфа-Банк», не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Як вбачається з паспорта споживчого кредиту від 22.05.2018 року, сторони узгодили істотні умови кредитування, зокрема: максимальна сума кредиту становить 200000 грн.; строк кредитування 12 місяців з можливістю пролонгації; процентна ставка фіксована та складає 35,99 % річних; обов`язковий мінімальний платіж встановлено у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.

Після укладення кредитного договору позичальник у подальшому частково виконував його умови та покладені на нього договірні зобов`язання, сплачуючи кредит та проценти у відповідному розмірі, що свідчить про свідоме визнання відповідачем умов договору.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року в справі № 201/10403/19, від 13 березня 2023 року в справі № 707/782/22.

Отож, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Таким чином, суд приходить до висновку, що аргументи, якими представник позивача мотивував позовні вимоги, частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому такі слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 630934081 від 22.05.2018 року у розмірі 95943 грн. 45 коп.

В розділі VI акцепту пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії сторони узгодили, що угода вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання Банком Акцепту та надання суми Кредиту та діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань перед Банком та закриття рахунку. Вказане підтверджується наявними матеріалами справи та цитується відповідачем ОСОБА_1 у поданій 30 серпня 2024 року заяві.

Окрім наведеного, остання операція згідно виписки по рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором № 630934081 за період з 22.05.2018 року по 05 лютого 2024 року, датується 20 грудня 2021 року.

За ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З огляду на вказане, покликання відповідача про сплив строків позовної давності для звернення з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 630934081 від 22.05.2018 року не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а позовна давність застосуванню не підлягає.

Крім цього, доданий до матеріалів цивільної справи лист ТзОВ «Укрборг» № 2807683 від 18 травня 2021 року є непідписаний представником чи скріплений печаткою юридичної особи, до якого не долучено договору № 03546-КА4/АБ, укладеного 24 лютого 2012 року з АТ «Альфа-Банк», а тому встановити надання первісним кредитором права для звернення зазначеній організації до боржників з вимогами про повернення заборгованості неможливо.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

З долучених до позову договору № 05-10/23 про надання правничої допомоги від 05 жовтня 2023 року, акту № 1 приймання-передачі наданих послуг від 07 березня 2024 року, платіжної інструкції № 355 від 26 січня 2024 року вбачається, що розмір понесених позивачем витрат у з`язку з розглядом цивільної справи за позовом ТзОВ «ФК «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 , становить 7100 грн. та складається з послуг, а саме надання первинної консультації замовнику у справі кількістю 1 год., вартістю 1000 грн., правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та Європейського суду з прав людини кількістю 3 год., вартістю 3000 грн., підготовка та подання позовної заяви кількістю 3,1 год., вартістю 3100 грн.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited проти України").

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19, № 910/16803/19.

Верховний Суд у своїй постанові від 28 червня 2023 року по справі № 369/576/22 зазначив, що суд може з власної ініціативи зменшити розмір витрат на правничу допомогу, застосувавши критерії, визначені у ч.ч. 3, 4, 5, 9 ст. 141 ЦПК України. При цьому це не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони про зменшення розміру таких витрат.

Дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що деякі види робіт мають не обґрунтовано завищену вартість.

Як вбачається із згаданих вище документів наданих адвокатом, предметом наданої професійної правничої допомоги є надання первинної консультації замовнику у справі, правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, підготовка та подання позовної заяви.

Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості в загальному розмірі 106873 грн. 30 коп., яка, з врахуванням викладеного вище, підлягає до часткового задоволення в розмірі 95943 грн. 45 коп.

Суд констатує, що даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, відноситься до категорії малозначних справ, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, а відтак заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7100 грн. є завищеними порівняно з вартістю послуг з правничої допомоги в таких категоріях спору, оскільки матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, а враховуючи усталену практику дана справа є не складною. При цьому, адвокатом зовсім не мотивована необхідність витрачання значного часу на аналіз документів, які знаходяться в матеріалах справи, ступінь складності та новизни правових питань, досліджених адвокатом.

Отже, керуючись принципами справедливості, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, тобто відповідністю понесених витрат, складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги, а також співмірності цих витрат із ціною, конкретних обставин справи, суд вважає, що визначений сторонами до відшкодування гонорар, є завищеним і не являється співмірним, обґрунтованим і пропорційним об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, а також є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг у аналогічних справах, обсяг наданих адвокатом послуг не відповідає критерію реальності, а відтак суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 5000 грн., оскільки такий розмір витрат є необхідним і неминучим для позивача ТзОВ «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс», яке було змушеним до залучення професійної правничої допомоги адвоката.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, ст.ст. 3, 13, 16, 526, 527, 530, 599, 610-612, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 630934081 від 22.05.2018 року у розмірі 95943 грн. 45 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» судовий збір у розмірі 3028 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мусієвський В.Є.