Справа № 308/5028/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бедьо В.І.

при секретарі Молдован Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

1. Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що протягом останніх шести років займається вихованням та утриманням своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На жаль, мати дитини - ОСОБА_2 , ухиляється від батьківських обов`язків по вихованню своєї доньки, не проявляє ніякої зацікавленості до неї, матеріальної допомоги для гідного розвитку дитини не надає, участі у вихованні не приймає, не цікавиться духовним, фізичним та соціальним розвитком дочки, не забезпечує її освітою та знаннями, що є відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав. Позивач фактично виконує обов`язки, як матері так і батька, опікується дитиною, матеріально забезпечує. Також позивач вказує, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від. 27.10.2021 р. було визначено місце проживання доньки ОСОБА_3 з ним та стягнуто з відповідача аліменти в розмірі 1300 грн. щомісячно до досягнення повноліття. Проте, навіть цю мізерну суму відповідачка не спромоглася виплачувати, через що утворилася заборгованість у розмірі 43 437 грн. Вищенаведене позивач доводить розрахунком заборгованості по аліментам, довідкою, характеристикою, заявами сусідів і бабусі дитини, а також висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради. Окрім цього, позивач вказує, що у зв`язку з постійним зростанням цін на найнеобхідніше, раніше визначені рішенням суду аліменти в розмірі 1300 грн. - є недостатніми. Враховуючи викладене, позивач зазначає, що мати жодним чином не бере участі у вихованні та утриманні своєї доньки, не забезпечує її освітою та знаннями, а відтак підлягає до позбавлення батьківських справ.

Відповідач надала відзив на позов, в якому вказала, що позов не визнає і просила у задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що по-перше вона не брала участі у засіданні комісії, та не подавала жодних письмових чи усних заперечень, оскільки не була проінформована про розгляд питання про доцільність позбавлення її батьківських прав. Всі листи (кореспонденція) надсилалася за місцем реєстрації відповідача, однак поверталися у зв`язку з відсутністю адресата за даною адресою. Позивач в свою чергу не повідомив, а ні органи опіки дійсні дані матері (засоби зв`язку), що давали б можливість встановити в повному обсязі обставини справи, а ні матір дитини про те, що він звернувся з питанням позбавлення її батьківських прав до відповідних органів. Всі дії позивача були здійсненні з певним умислом (наявність підстави для звільнення від мобілізації), без свідомого повідомлення матері дитини про те, що бажає позбавити її батьківських прав. Батько дитини постійно спілкується з матір`ю дитини щодо спільної дитини в месенджері «Viber», однак жодного разу не повідомив про відповідне звернення з вимогою про позбавлення її батьківських прав. З наведеного вбачається, що відсутні підтвердження належного повідомлення ОСОБА_2 про засідання комісії виконавчого комітету Ужгородської міської ради, на якому розглядалося питання про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав. Неможливість бути присутнім на відповідному засіданні потягло за собою односторонній розгляд звернення, відсутність можливості належного захисту інтересів ОСОБА_2 , як матері дитини. По-друге, відповідач вказує на те, що дійсно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу народилася спільна донька: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення Воловецьким районним судом Закарпатської області від 30.08.2018 р. шлюб між сторонами розірвано. Малолітню дитину ОСОБА_4 було залишино на виховання матері ОСОБА_5 . Після розірвання шлюбу сторони проживали ще разом протягом року. Через певний проміжок часу відповідач почала зустрічатися, потім й жити в цивільному шлюбі з іншим чоловіком, відповідно переїхала з ОСОБА_4 з помешкання, де проживала з позивачем. Спільне проживання дитини з матір`ю відбувалося до 2021 р., однак з того часу, як відповідач завагітніла у неї погіршилися відносини з цивільним чоловіком, позивач і відповідач вирішили, що їх спільна дитина буде тимчасово прживати разом з останнім. Домовленість про проживання дитини була обговорена на період поки мати не вирішить свої питання з житлом. Однак зауважимо, мати постійно спілкувалася та турбувалася про ОСОБА_3, приходила до неї та проводила спільно час. В квітні 2022 р. коли почалося повномасштабне вторгнення росії в Україну, відповідач по справі вирішила виїхати за межі України до Німечини, однак позивач не відпустив спільну доньку разом з матір`ю. Натомість батько дитини запевнив, що жодним чином не буде перешкоджати спілкуванню матері та дитини, як і раніше, навіть повідомив про те, що буде з нею туди приїздити, а відповідач в свою чергу погодилася та взяла на себе обов`язки надсилати кошти на утримання дитини. Отже. відповідач вказує, що батько дитини в повному обсязі надав недостовірну та неправдиву інформацію, як органам опіки та піклування, які зробили передчасний висновок щодо ОСОБА_5 , як матері малолітньої ОСОБА_3, так і суду, який розглядає дану справу. Дані дії позивача спрямовані на те, що позбавлення матері батьківських прав є однією з підстав уникнення його від мобілізації.

Також, відповідач у відзиві, що вона, як спілкувалася, коли була на тереторії України, так і спілкується з дитиною, коли переїхала до Німеччини. З того часу, як мати виїхала за межі України вона жодного дня не припиняла спілкувати з спільною донькою ОСОБА_4 , про що свідчить численні повідомлення та дзвінки в месенджері «Viber». До відзиву долучає значну кількість знімків екрану, де чітко можна спостерігати відношення дитини та матері. Зокрема в повідомленнях чітко прослідковується постійне (щоденне) спілкування в телефонному режимі та через повідомлення матері та дитини, турбота про здоров`я дитини, її успіхи в навчанні, її життя і друзів, її потреби та бажання матеріального характеру. З щоденних повідомлень також спостерігається, що мати купляє речі дитині та надсилає кошти на потреби дитини. З даних повідомлень вбачається, що дитина бачилася (в Німечені) з мамою декілька днів в серпні 2022 р., куди її на прохання матері (та за її кошти) привіз батько. Надалі відповідач зазначає, що в березні 2023 р. мати приїздила в Україну, де за згоди батька провела декілька днів зі спільною дитиною та придбала їй бажаний дитиною мобільний телефон Айфон вартістю 13 500 грн. та речі вартістю 12 000 грн. Протягом всіх 6-ти днів, допоки мати була в Україні вона постійно проводила спільний час з дитиною починаючи з того часу, як забирала її зі школи і до самого вечора. Все це підтверджується спільними фотокартками, які долучила до матеріалів даної справи. 5 вересня 2023 р. відповідач по справі знову приїхала в Україну, де орендувала приміщення на 10 днів та забрала дитину на ці дні до себе. Весь цей час мати проводила час з дитиною, гуляли, ходили в розважальні заклади для дітей, кафетерії тощо. Все наведене відповідач підкріплює спільними фотокартками, які долучені до матеріалів справи. Після крайнього відвідування ОСОБА_6 дитини в Україні, батько пообіцяв дитині та відповідачу, що привезе дитину до Німечини в літку 2024 року, однак наразі батько передумав вчиняти дані дії, про що повідомив відповідача та просив аби остання не згадувала про це спільній дитині, яка щодня просить батька привезти її до матері.

Окрім цього, відповідач постійно спілкувалася з позивачем по справі щодо спільної доньки, цікавиться її розвитком, здоров`ям, потребами. Однак, з травня 2024 р. коли відповідач дізналася про те, що позивач звернувся до суду з вимогою про її позбавлення батьківських прав, ОСОБА_7 припинив спілкуватися з нею. До того часу, як батько звернувся з даним позовом до суду, мати час від часу відповідно до її фінансових можливостей надсилала позивачу кошти на утримання дитини, про отримання коштів позивач інколи навіть відписував про їх отримання. Минулого року, позивач в повідомленнях з відповідачем зазначив, що в Україні дуже важка ситуація, яка стосується того, що почали мобілізувати велику кількість чоловіків, і може бути таке, що і йому прийдеться думати що робити. Так, позивач виклав в своїх повідомленнях про свій «варіант» уникнення від мобілізації шляхом позбавлення відповідачки батьківських прав. Відповідач по справі не погодилася на такі дії та категорично заперечила, навіть на «бумагах», як про це повідомив її позивач. Вся вищевикладена інформація підтверджується знімками екрана з додатку «Viber», який долучається до матеріалів справи.

Щодо позовної вимоги, яка стосується збільшення розміру аліментів відповідач вказує, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30.11.2021 р. з ОСОБА_2 стягуються на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1300 грн. на утримання спільної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В позовній заяві зазначено підставу для збільшення розміру аліментів збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину з часу винесення судового рішення з 2021 року про стягнення аліментів. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Розмір аліментів, які стягуються на сьогоднішній день з відповідача на утримання дитини визначено судом у твердій грошовій сумі у розмірі 1300 грн. Враховуючи наведені вище обставини, керуючись принципом розумності і справедливості, враховуючи обставини передбачені ст.182 СК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки, в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000, 00 грн. щомісячно, що підлягає індексації щорічно для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення нею повноліття, оскільки такий розмір аліментів, на переконання суду, є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та обов`язку обох батьків її утримувати та відповідатиме реальним потребам дитини, а також матеріальному становищу сторін у справі, покриватиме частину витрат на дитину і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.

Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.03.2024 р. було відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.05.2024 р. було закрите підготовче провадження та призначена цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про позбавлення батьківських прав до судового розгляду по суті.

21.06.2024 р. представник відповідача, адвокат Овсепян К.А. долучила через систему «Електроний суд» подала клопотання про долучення доказів до справи, а саме розрахунок заборгованості по аліментам.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

У судове засіданні відповідач та її представник адвокат Овсепян К.А. не з`явились, подали заяву про розгляд справи без їх участі, заперечували щодо задоволення позову з підстав викладених у відзиві.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання не з`явився.

2. Мотивувальна частина:

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 25.10.2013 р., видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Воловецького району управління юстиції у Закарпатській області.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвали шлюб, спільну доньку ОСОБА_3 залишино проживати разом з матірю, що підтверджується рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 30.08.2018 р.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.10.2021 р. визначено місце проживання спільної донь ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 та присуджено з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки в розмірі 1300 грн. щомісячно до досягнення повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 19.01.2024 роек, згідно виконавчого листа №308/5014/21 виданого 29.10.2021 р. заборгованість ОСОБА_2 по аліментам становить 43 437 грн.

Згідно довідки та характеристики на дитину зі школи від 15 березня 2024 року вихованням доньки займається батько самостійно.

Згідно довідки із студії дитячого розвитку «Амбрела» від 15 березня 2024 року, вихованням доньки займається батько самостійно.

Згідно характеристики на ОСОБА_1 по місцю проживання характеризується позитивно.

Відповідно до заяв сусідів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і бабусі дитини - ОСОБА_11 , протягом останніх років вони не бачили ОСОБА_2 за місцем проживання дитини. Вихованням та утриманням дитини - ОСОБА_3 , займається лише батько - ОСОБА_1 . Мати участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, не забезпечує її освітою та знаннями.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 08.03.2024 р. №183/17/01-19 прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зі знімків екрану з додатку «Viber», який був долучений відповідачем по справі прослідковується постійне спілкування (переписка) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо спільної доньки, яка цікавиться її розвитком, здоров`ям, потребами. Спілкувалися про придбання їй нового мобільного телефону, поїздки дитини до матері в Німечину, а також побачення та спілкування дитини з матір`ю на території України, та про повторне відвідування та відпочинок ОСОБА_3 у мами в Німеччині під час літніх канікул. Окрім цього, з повідомлень вбачається, що мати дитини час від часу надсилала позивачу кошти на утримання дитини, про отримання коштів позивач відписував про їх отримання. Минулого року, позивач в повідомленнях з відповідачем зазначив, що в Україні дуже важка ситуація, яка стосується того, що почали мобілізувати велику кількість чоловіків, і може бути таке, що і йому прийдеться думати що робити. Так, у повідомленнях між батьками ОСОБА_3 зі сторони батька піднімається питання щодо позбавлення матері дитини батьківських прав, так як це буде підстава для звільнення від мобілізації. Позивач запевняє відповідача по справі, що це буде лише на бумазі і вона, як і раніше буде спілкуватися і бачитися з донькою. Відповідач по справі категорично відмовилася від таких дій та запевняла позивача не вчиняти такі дії ні за яких обставин. Однак, з травня 2024 р. коли відповідач дізналася про те, що позивач звернувся до суду з вимогою про її позбавлення батьківських прав, ОСОБА_7 припинив спілкуватися з нею.

Зі знімків екрану з додатку «Viber», який був долучений відповідачем по справі прослідковується постійне (щоденне) спілкування в телефонному режимі та через повідомлення матері та дитини, турбота про здоров`я дитини, її успіхи в навчанні, її життя і друзів, її потреби та бажання матеріального характеру. З щоденних повідомлень також з`ясовується, що мати купляє речі дитини та надсилає кошти на потреби дитини. Також з даних повідомлень вбачається, що дитина бачилася (в Німечені) з мамою декілька днів в серпні 2022 р., куди її на прохання матері (та за її кошти) привіз батько. Згодом в березні 2023 р. мати приїздила в Україну, де за згоди батька провела декілька днів зі спільною дитиною та придбала їй бажаний дитиною мобільний телефон Айфон та речі. Протягом всіх 6-ти днів, допоки мати була в Україні вона постійно проводила спільний час з дитиною починаючи з того часу, як забирала її зі школи і до самого вечора. Все це підтверджується спільними фотокартками, які долучені до матеріалів справи. 5 вересня 2023 р. відповідач по справі знову приїхала в Україну, де орендувала приміщення на 10 днів та забрала дитину на ці дні до себе. Весь цей час мати проводила час з дитиною, гуляли, ходили в розважальні заклади для дітей, кафетерії тощо. Все наведене підтверджується спільними фотокартками, які долучені до матеріалів справи. Після крайнього відвідування ОСОБА_2 дитини в Україні, батько пообіцяв дитині та відповідачу, що привезе дитину до Німечини в літку 2024 року, однак наразі батько передумав вчиняти дані дії, про що повідомив відповідача та просив аби остання не згадувала про це спільній дитині, яка щодня просить батька привезти її до матері, що відображено також в переписці з додатку «Viber».

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 18.06.2024 р. №73881177 встановлено, що згідно виконавчого листа №308/5014/21 виданого 29.10.2021р. Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області станом на 20.06.2024 р. у ОСОБА_2 заборгованість відсутня.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у змісті постанови від 30.05.2018 у справі № 553/2563/15-ц.

Відтак, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Вказаний висновок викладено у змісті постанови Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У рішенні ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, §54, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання (рішення ЄСПЛ від 30.06.2020 у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11)

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Частиною 1 ст.192 СК України визначено, щорозмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів.Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст.180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх стану здоров`я.

Частиною 2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Порядок стягнення аліментів, визначений ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» та Розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012року № 512/5 (далі - Інструкція).

Згідно з ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження`виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Відтак, законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову

Суд, на підставі оцінених доказів, з урахуванням якнайкращих інтересів неповнолітньої дійшов висновку стосовно передчасності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин конкретної справи позивачем не доведено й судом не встановлено.

Суд ураховує, що відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив із нею сімейних відносин не відповідає інтересам останньої. Мати дитини незважаючи на відстань щоденно спілкується з дитиною, постійно цікавиться її життям, здоров`ям, щоденними потребами, бере участь в матеріальному забезпечені дитини, що свідчить про належне виконання відповідачем батьківських обов`язків щодо її неповнолітньої дитини ОСОБА_3. Окрім цього, з долучених матеріалів встановлено, що мати постійно ініціює побачення з дитиною, як на тереторії Німечини за власний рахунок, або ж на тереторії України з метою спільно проведення часу, що також свідчить про її небайдуже ставлення до батьківських обов`язків.

Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради №183/17/01-19 від 08.03.2024р. про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, носить рекомендаційний характер, не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого заходу, як позбавлення батьківських прав, винесений без будь-якої інформації зі сторони відповідача, у вказаному висновку не наведено належних підстав та достатніх аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дітини та не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки, висновок здійснений без урахування пояснень матері з даного приводу та її ставлення до виконання батьківських обов`язків, а тому відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд не бере його до уваги.

Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Натомість, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дітей, позивачем не доведено належними та допустимим доказами ухилення відповідача від виховання дитини, свідомого нехтування батьківськими обов`язками, а позбавлення відповідача батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_3 є передчасним і таким, що суперечить інтересам дитини.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

Щодо збільшення розміру аліментів, в позовній заяві зазначено підставу для збільшення розміру аліментів збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину з часу винесення судового рішення з 2021 року про стягнення аліментів.

Враховуючи наведені вище обставини, керуючись принципом розумності і справедливості, враховуючи обставини передбачені ст.182 СК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки, в твердій грошовій сумі у розмірі 2500, 00 грн. щомісячно, що підлягає індексації щорічно для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення нею повноліття, оскільки такий розмір аліментів, на переконання суду, є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та обов`язку обох батьків її утримувати та відповідатиме реальним потребам дитини, а також матеріальному становищу сторін у справі, покриватиме частину витрат на дитину і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Щодо розподілу судових витрат

Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

На підставі викладеного та керуючись ст. 141, 164, 181, 182, 192 СК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268, 353, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити частково.

Збільшити розмір стягуваних аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , із 1300 грн щомісячно на 2500 ( дві тисячі п`ятсот) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25 червня 2024 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області Бедьо В.І.