П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2024 року місто Київ

справа №367/1260/22

провадження №22-ц/824/10278/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Мазурик О.Ф., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанська Н.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 ,подану адвокатом Матвійчуком Володимиром Валерійовичем,

на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 18 березня 2024 року, постановлену в складі судді Свєтушкіної Д.А.,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18 березня 2024 року задоволено заяву представника позивача адвоката Дементьєва Т.М. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус КМНО Потоцька І.М., приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський О.А. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №582, вчиненого 22 липня 2011 року приватним нотаріусом КМНО Потоцькою І.М. у виконавчому провадженні НОМЕР_1, що перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського О.А., до набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі.

Не погоджуючись з такою ухвалою, представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Матвійчук В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, посилаючись на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постановою слідчого СУ ГУМВС України в м. Києві від 29 грудня 2010 року у кримінальній справі №2 08-17225, накладено арешт на все майно ОСОБА_1 , зокрема, і на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельні ділянки :01:048:0040 та :01:048:0042, на яких він розташований. Дані про обтяження містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна починаючи з 11 січня 2011 року. Оскільки на майно позивачки ОСОБА_1 накладено арешт у межах кримінального провадження, а тому таке не потребує додаткового захисту судом. Приватний виконавець не матиме змоги реалізувати майно, натомість, вжиті заходи забезпечення позову унеможливлюють підготовку до такої можливої реалізації. Суд фактично порушує права стягувача та затягує процес підготовки до реалізації майна, в свою чергу винесенням оскаржуваної ухвали, на його думку, це не забезпечує інтересів позивача, оскільки арешт накладений слідчим органом перешкоджає провести будь-які дії з реалізації майна, що вказує на неспівмірність забезпечення позову обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Дементьєв Т.М. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що доводи апеляційної скарги фактично зводяться до нібито неспівмірності вжитих судом заходів забезпечення позову. Вважає, що оскаржувана ухвала відповідає вимогам процесуального закону, а невжиття заходів забезпечення позову на цьому етапі реально може ускладнити захист прав позивачки у разі задоволення позову. Крім того зауважив, що вартість житла позивача, яке має на меті реалізувати приватний виконавець значно, у декілька разів перевищує суму стягнення.

Інші учасники справи своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Дементьєв Т.М. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання не з`явилися представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Матвійчук В.В., третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський О.А. про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом направлення судових повідомлень до електронних кабінетів учасників справи, через підсистему "Електронний суд", що підтверджується звітами про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду від 28 травня 2024 року та від 24 червня 2024 року (а.с.81, 91 зворот).

Третя особа приватний нотаріус КМНО Потоцька І.М. в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.88), причини своєї неявки суду не повідомила.

Зважаючи на зміст апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Матвійчука В.В. та судового рішення, що оскаржується, з урахуванням обставин даної справи, її складності, мотивованим викладенням позиції представника відповідача в апеляційній скарзі та відсутністю потреби у наданні усних пояснень учасника справи, явка якого до апеляційного суду є необов`язковою, колегія суддів вважала можливим розглянути справу у відсутність адвоката Матвійчука В.В., який не з`явився в судове засідання.

Суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилася в судове засіданні відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши в режимі відеоконференції пояснення представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Дементьєва Т.М., перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус КМНО Потоцька І.М., приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський О.А. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Валявським О.А. здійснюється виконавче провадження №ВП НОМЕР_1 з виконавчого напису № 582 від 22 липня 2011 року, виданого приватним нотаріусом КМНО Потоцькою І.М., за яким проводиться стягнення у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, та запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 762 624 грн. згідно укладеного між ними 28 квітня 2011 року договору позики грошей, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Потоцькою І.М. за реєстром №322.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення порушених прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернувся до суду.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до роз`яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Згідно з п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується шляхом зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до змісту позовної заяви предметом позову є визнання виконавчого напису від 22 липня 2011 року №582, вчиненого приватним нотаріусом КМНО Потоцькою І.М., таким, що не підлягає виконанню.

Оскільки до вирішення цієї справи судом, заборгованість у розмірі 762 624 грн., яка на підставі виконавчого напису нотаріуса від 22 липня 2011 року №582 підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 , може бути стягнута в ході примусового виконання вказаного оспорюваного виконавчого документа, що може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву про забезпечення позову.

З огляду на наведене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності вжитих судом заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Сам по собі факт накладення арешту на майно позивачки ОСОБА_1 в кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки за процесуальним законом факт оспорювання виконавчого документу боржником, передбачає забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Обраний вид забезпечення позову прямо передбачений нормами діючого процесуального законодавства, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції діяв в межах норм діючого законодавства та постановив законне та обґрунтоване судове рішення.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до незгоди з висновками суду, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Матвійчуком Володимиром Валерійовичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 18 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова складена 28 червня 2024 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: О.Ф. Мазурик

А.М. Стрижеус