Справа № 211/4860/23
Провадження № 2/211/332/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Ткаченко С.В.,

за участю секретаря судового засідання Бірж Д.В.,

у відсутність сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача Виконкому Довгинцівської районної у місті ради та просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на 2/ 3 частки нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на відмову нотаріуса в оформленні спадкових прав. В обґрунтування позову зазначено, що указана квартира належала на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 грудня 1994 року їй, її матері ОСОБА_2 та брату ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати, а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік матері ОСОБА_4 , який за життя ІНФОРМАЦІЯ_4 заповідав належне йому майно їй, позивачці у справі. Єдиним спадкоємцем після смерті матері та вітчима являється вона, однак постановою приватного нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 2/ 3 частки указаної квартири, оскільки неможливо встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 та місце відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Так, після смерті брата їх мати була єдиним спадкоємцем, однак не встигла прийняти спадщину після його смерті, тому що почала сильно хворіти та до спливу строку про прийняття спадщини померла. На підставі частини 3 статті 1268 ЦК України ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину після смерті свого сина, оскільки постійно проживала зі своїм сином у спадковій квартирі. За таких обставин, ураховуючи положення ст. 1276 ЦК України, просить задовольнити вимоги.

Ухвалою суду від 04 липня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 13 11 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються.

У судове засідання учасники процесу не з`явилися, у матеріалах справи містяться заяви сторін про розгляд справи за їх відсутності: позивач на вимогах наполягає, представник відповідача Таборовець Н. заперечень щодо вимог позивача не мають, покладається на розсуд суду.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до статті 41 Конституції України та частин першої та другої статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 грудня 1994 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

Згідно відомостей адресної картки, ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 25.07.2006 та знятий з реєстрації 19.06.2007. Відомості про подальше зареєстроване місце його проживання, відсутні.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 .

Згідно матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 , яка є рідною донькою ОСОБА_2 , звернулась 12 січня 2022 року до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, вказавши, що крім неї, інших спадкоємців, передбачених законом та подружжя, що пережив спадкодавця, немає.

Разом з тим, станом на дату смерті ОСОБА_2 за місцем відкриття спадщини був зареєстрований, крім померлої, також її чоловік ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, однак за життя 20 грудня 2022 року склав заповіт на ім`я ОСОБА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області від 26 липня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 частка якої належала особисто ОСОБА_2 , а 1/3 частка належала ОСОБА_3 , який помер раніше, оскільки неможливо встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 та місце відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Положеннями ст.ст. 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також в разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно ч. 1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Відповідно до ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти (трансмітент), право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців-трансміссаров (спадкова трансмісія).

Таким чином, спадкова трансмісія - це перехід права на прийняття спадщини від померлого спадкоємця за заповітом або за законом, який не встиг реалізувати це право внаслідок своєї смерті, до його спадкоємців, тобто перехід права, а не виникнення права на спадкування після смерті першого спадкодавця.

Визначальним для правильного застосування ст. 1276 ЦК України є відповідь на питання: чи повинен трансміссар для прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії після смерті першого спадкодавця в установлений законом строк здійснити своє право на прийняття спадщини шляхом подання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії чи достатньо прийняти спадщину шляхом подання заяви про прийняття всієї спадщини лише відносно трансмітента.

Об`єктом спадкової трансмісії є суб`єктивне цивільне право на прийняття спадщини, що не було реалізоване спадкоємцем у зв`язку з його смертю.

До трансміссара переходить лише можливість прийняття спадщини або відмовитися від її прийняття, якою особа може скористатися, а не безпосередньо спадкове майно. Перехід же спадкового майна є наслідком реалізації права на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті першого спадкодавця. Не належить до об`єкта спадкової трансмісії право на прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті трансмітента, адже це є самостійним суб`єктивним правом, відмінним від права на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця. У разі застосування механізму спадкової трансмісії мають місце дві спадщини, що відкрилися: 1) після смерті спадкодавця та 2) після смерті трансмітента.

Трансміссар має право на прийняття спадщини в порядку трансмісії та спадщини, що відкрилася після трансмітента. Це два самостійних суб`єктивних цивільних права, які можуть бути реалізовані незалежно одне від одного. Спадкоємці трансмітента можуть прийняти спадщину в порядку спадкової трансмісії і відмовитися від прийняття спадщини або, навпаки, можуть прийняти спадщину після смерті трансмітента і відмовитися від прийняття спадщини, що відкрилася у зв`язку зі смертю першого спадкодавця. Дії трансміссарів у цих двох самостійних правовідносинах незалежні та мають різні правові наслідки.

Таким чином, перехід права на прийняття спадщини відповідно до статті 1276 ЦК України не є компонентом спадщини, що відкрилася після смерті трансмітента. Трансміссар, здійснюючи право на прийняття спадщини, набуває спадкової маси не від трансмітента, який так і не встиг її прийняти, а від першого спадкодавця. Утім до трансміссара переходить право не лише прийняти спадщину, а й відмовитися від її прийняття, адже спадкоємець завжди має варіантність поведінки - він не зобов`язаний набувати тих прав і обов`язків, що мав за життя спадкодавець та які не припинилися внаслідок його смерті.

Застосування механізму спадкової трансмісії як юридичної фікції (закон виходить з того, що оскільки спадкоємець мав право прийняти спадщину, але не встиг цього зробити внаслідок смерті, то він нібито спадщину прийняв) можливе за наявності послідовної сукупності таких умов-фактів (юридичний склад): 1) смерть спадкодавця; 2) закликання до спадкування спадкоємця-трансмітента; 3) смерть спадкоємця-трансмітента після смерті спадкодавця, але до спливу строку на прийняття спадщини (смерть трансмітента має настати протягом шести місяців з дня, наступного після смерті спадкодавця); 4) право на прийняття спадщини або відмова від її прийняття після смерті спадкодавця не було здійснене трансмітентом; 5) трансмітент має спадкоємця (трансміссара), який закликається до спадкування після смерті трансмітента; 6) трансміссар в установлений законом строк здійснив своє право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті першого спадкодавця.

Спадкова трансмісія є особливим порядком здійснення права на спадкування.

У разі переходу права на прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії застосовуються як загальні правила, що регламентують способи (необхідність вчинення трансміссарам дій, що свідчать при прийняття спадщини за ст. 1269 ЦК України, недопущення прийняття спадщини з умовою чи застереженням відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України), строки прийняття та відмови від спадщини, так і спеціальні норми переходу права на прийняття спадщини до трансміссара.

Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців (ст. 1276 ЦК України). Такий же порядок передбачений п.п. 3.25, 3.26 глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 з відповідними змінами.

На підставі викладеного можна зробити висновок, що оскільки право трансмісара на прийняття спадщини в порядку трансмісії та право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті трансмітента є самостійними суб`єктивними цивільними правами, то спадкоємець має вчинити самостійні юридичні дії, які засвідчували б його волевиявлення, спрямоване на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця (в порядку спадкової трансмісії), так і після смерті трансмітента (спадкоємця за заповітом або за законом, який помер після відкриття спадщини після смерті першого спадкодавця і не встиг її прийняти), зокрема подати дві окремі заяви про прийняття кожної із спадщин або в одній заяві зазначити про прийняття обох спадщин. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01.09.2021 року у справі № 720/2683/19.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 фактично прийняла спадщину, після смерті сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , однак не встигла подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори ( спадкова трансмісія ).

Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 75558776 від 25.01.2024 року спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , не заводилась.

Відповідно до ст.89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 та після смерті вітчима ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Інших спадкоємців немає, заповіт за життя померла ОСОБА_2 не складала, свідоцтво про право на спадщину за законом іншим особам не видавалося. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , однак за життя 20 грудня 2022 року склав заповіт на ім`я ОСОБА_1 ( копія спадкової справи).

Ураховуючи викладене, суд вважає, що є підстави для визнання за позивачем права власності на спадкове майно, а саме на 2 / 3 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, оскільки іншого шляху для захисту прав позивача немає - позовні вимоги слід задовольнити.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 321, 1216, 1218, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265,280 ЦПК України,суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН НОМЕР_1 ) право власності на 2 / 3 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60,9 кв. м., житловою площею 45,0 кв. м., в порядку спадкування за законом.

Враховуючи відсутність позовних вимог у частині розподілу судових витрат, судовий збір відшкодуванню позивачу не підлягає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко