ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7616/24 Справа № 212/3971/24 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи

позивач: ОСОБА_1

відповідач ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СУХА БАЛКА»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2024 року, ухвалене суддею Дехтою Р.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 21 травня 2024 року,

УСТАНОВИВ

17 квітня 2023 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла позовна заява від адвоката Заборського Олександра Валентиновича який представляє інтереси ОСОБА_1 , до Приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, яка сформована в системі «Електронний суд».

В обґрунтуванні позовних вимог адвокат зазначив, що ОСОБА_1 працював на Приватному акціонерному товаристві «СУХА БАЛКА» тривалий час, а саме 20 років прохідником у цеху в умовах впливу шкідливих факторів.

На підставі медичного висновку лікарсько експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково дослідний інститут промислової медицини» №1 від 09.01.2024 року, Позивачу встановлено професійні захворювання: радикулопатія поперекова-крижова L4 L5 S1, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродістрофічним проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом коліних суглобів (ПФ другого ступеня); вібраційна хвороба другої стадії від дій локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечелопатковим періатрозом (ПФ другого ступеня), остереатрозом у поєднанні з періатрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), остреартрозом, дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (емфізема легень першої стадії), група В; легенева недостатність першого -другого ступеня.

За довідками МСЕК серії 12 ААГ №130278, серії 12 ААА №144314 Позивачу встановлена 3 (третя) група інвалідності (причина інвалідності профзахворювання), та втрата професійної працездатності в розмірі 65% (шістдесят п`ять) з яких (35% радикулопатія, 20% вібро хвороба, 10% - ХОЗЛ).

Внаслідок отримання професійного захворювання Позивач не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується, відчуває постійний біль в шийному і попереково-крижовому відділі хребта, з ірадіацією в ліву ногу, біль і обмеження руху в ліктьових, плечових і колінних суглобах, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, загальну слабкість, задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель з відділенням мокротиння, переважно в ранці, важкість у грудях.

У зв`язку із чим, Позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у стражданнях та переживаннях, які він зазнав через професійне захворювання, а також в період лікування і відчуває і нині, оскільки періодично лягає в лікарню та приймає медичні препарати, що призводить до втрати душевної рівноваги, тривоги, розпачу, дратівливості. Вважає, що підприємство не створило безпечних умов праці і тому просить стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду, розмір якої Позивач оцінює у 520 000,00 (п`ятсот двадцять тисяч) гривень.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання задоволені частково.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства«СУХА БАЛКА», на користь ОСОБА_1 моральну шкоду заподіяну втратою працездатності внаслідок професійного захворювання в розмірі 260 000 (двісті шістдесят тисяч) гривень 00 копійок, без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» на користь держави України судовий збір в розмірі 2600 (дві тисячі шістсот) гривень 00 копійок.

Представник відповідача ПрАТ «Суха Балка» в своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду і новим рішенням відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем, позивач свідомо обрав свою професію, знаючи про шкідливі фактори на виробництві, добровільно пропрацював на підприємстві більше 20 років, відповідач не вчиняв відносно позивача жодних порушень чинного законодавства, тому у відповідача відсутній обов`язок відшкодовувати позивачу моральну шкоду.

Також відповідач вважає, що визначений судом до стягнення розмір моральної шкоди 260 000 грн. не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості та критеріям ст. 23 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПрАТ «Суха Балка» - адвоката Заклецького В.В., який підтримав апеляційну скаргу відповідача ПрАТ «Суха Балка» та просив її задовольнити, представника позивача ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони відповідача, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працював підземним прохідником у ПрАТ «СУХА БАЛКА» на шахті «Ювілейна» з 13.11.2000 року по 20.09.2023 рік, під час роботи виконував комплекс робіт з проходки горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок.

На підставі медичного висновку лікарсько експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково дослідний інститут промислової медицини» №1 від 09.01.2024 року (копія додається), Позивачу встановлено професійні захворювання: радикулопатія поперекова-крижова L4 L5 S1, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродістрофічним проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом коліних суглобів (ПФ другого ступеня); вібраційна хвороба другої стадії від дій локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечелопатковим періатрозом (ПФ другого ступеня), остереатрозом у поєднанні з періатрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), остреартрозом, дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (емфізема легень першої стадії), група В.; легенева недостатність першого - другого ступеня.

За довідками МСЕК серії 12 ААГ №130278, серії 12 ААА №144314 позивачу первинно встановлена 3 (третя) група інвалідності (причина інвалідності профзахворювання), та втрата професійної працездатності в розмірі 65% (шістдесят п`ять) з яких (35% радикулопатія, 20% вібро хвороба, 10% - ХОЗЛ).

Відповідно до п.12 Висновку комісії про умови праці працівника та інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в Позивача на хронічне професійне захворювання (отруєння) від 07.06.2023 року згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» затвердженими наказом МОЗ України від 08.04.2014 року №248 встановлено, що умови праці ОСОБА_1 3 класу 3 ступеня «Шкідливі».

Відповідно до Акту Форми П-4 розслідування причини винекнення хронічного професійного захворювання (отруєння), відповідно до п.18 Акту причиною виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 слугувало наступне:

-Важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становить 35 кг. При нормі 30 кг., робоча поза незручна 40 % тривалості зміни при допустимій до 25%, згідно з Державними санітарним нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 р. № 248;

-Вібрація локальна: еквівалентний корегований рівень віброшвидкості на 2-5 дБ перевищував допустимий рівень згідно ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації» та складав 78-81 дБ при ГДР 76 дБ;

-Аерозоль переважно фіброгенної дії: концентрація кремнію діоксиду кристалічного при вмісті в пилу від 10% до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично допустиму в 2,46 рази згідно з «Гігієничними регламентами допустимого вмісту хімічних і біологічних речовин у повітрі робочої зони» затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я від 14.07.2020 року № 1596 і складала 4,92 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3.

Таким чином, комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було встановлено, що в наслідок тривалої праці в шкідливих умовах на ПрАТ «СУХА БАЛКА» ОСОБА_1 втратив своє здоров`я та працездатність і набув професійні захворювання.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , на підставі досліджених доказів наданих сторонами по справі, виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки підставою виникнення професійних захворювань у позивача слугувало, виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені ст.ст.153, 2371 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову та не може погодитись з доводами сторони відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову та завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частинами 1,3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» визначено: роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача.

Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до змісту п.1 ч.2 ст.23 ЦК України (в редакції 2004 року) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі №1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Також Конституційний Суд України у своєму рішенні від 8 жовтня 2008 року №20-рп/2008 роз`яснив право застрахованих громадян, які є потерпілими на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Враховуючи, що відшкодування працівнику моральної шкоди у випадку, передбаченому ст.237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган та, як встановлено судом за Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 13 лютого 2024 року втрата працездатності позивача настала внаслідок професійних захворювань, спричинених негативними виробничими факторами та пов`язаними із виконанням безпосередніх трудових обов`язків позивачем, а роботодавець, у свою чергу, не забезпечив створення безпечних умов праці, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність провини відповідача у заподіянні моральної шкоди ОСОБА_1 ушкодженням його здоров`я, внаслідок чого існує необхідність відшкодування позивачу завданої моральної шкоди за рахунок саме ПрАТ «СУХА БАЛКА».

Так, невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у нього професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

Доводи відповідача щодо вини самого позивача у виникненні у нього професійних захворювань, колегія суддів відхиляє, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

З оскаржуваного судового рішення видно, що суд першої інстанції при визначені розмірі моральної шкоди, виходив із встановлених обставин справи, меж позовних вимог, суд врахував відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тривалість роботи позивача в шкідливих умовах праці, стан здоров`я потерпілого, тяжкість та невідворотність вимушених змін та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначив до стягнення компенсацію моральної шкоди в сумі 260 000 гривень.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховані конкретні обставини справи, моральні страждання позивача, які останній переность у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, тому відхиляє доводи відповідача щодо завищеного розміру відшкодування моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v.BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації позивачеві моральної шкоди буде 260 000 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 листопада 2024 року

Головуючий:

Судді: