Справа №489/5905/23
Провадження № 22-ц/812/1443/24
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк»

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 06 серпня 2024 року, дата складання повного тексту незазначена, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Селіщевою Л.І., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування вимог позивач зазначав, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 06 вересня 2019 року, та відповідно до виявленого бажання відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

У подальшому, розмір кредитного ліміту збільшився до 50000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картарахунку.

При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладені Договору сторони керувались ч.1ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Позивач посилався, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, шляхом надання відповідачу можливості розпоряджатися кредитними коштами на умов передбачених договором, а саме згідно п 2.1.1.12.3, погашення кредиту та процентів здійснюється договірними списаннями або внесенням клієнтом коштів у будь якій формі. Таким чином, у разі відсутності коштів на рахунках, відповідач здійснює погашення кредиту та процентів у сумі не меншій мінімального обов`язкового платежу.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором станом на 23 серпня 2023 року заборгованість відповідача становить 50194,96 грн., з яких: 40450 грн. - заборгованість за кредитом; 9744 грн 96 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, вказаний розмір заборгованості банк і просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 06 серпня 2024 року у задоволення позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції вказав, що оскільки сторони договору не передбачили нарахування та стягнення з відповідачки процентів, то дії банку щодо їх нарахування та списання за рахунок кредитного ліміту є неправомірними, а тому вказана сума повинна бути зарахована на погашення тіла кредиту, що перекриває суму позовних вимог, заявлених позивачем.

За встановлених обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитом, тому відмовив в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги вказували, що 06 вересня 2018 року між сторонами укладено Договір про надання банківських послуг, який станом на дату звернення з позовною заявою до суду складається з наступного:

1.Анкети-Заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 06 вересня 2018 року;

Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 25 жовтня 2021 року яку було підписано Відповідачем, Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів.

Даний договір за своєю правовою природою є змішаним договором та поєднує в собі зокрема умови договору про відкриття та обслуговування рахунку та кредитування рахунку, АТ КБ «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує широкому та необмеженому колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого опублікував на офіційному сайті в мережі Інтернет Умови та правила надання банківських послуг.

Клієнти банку, які виявили бажання отримувати запропоновані банківські послуги, можуть приєднатися до публічної пропозиції укладення договору (оферта).

На підтвердження існування публічної оферти АТ КБ «ПриватБанк» надав до суду першої інстанції витяг з Умов та Правил в редакції чинній на день підписання відповідачем по справі безпосередньо Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Приєднання до Умов та Правил дозволяє в подальшому користуватися усіма переліченими банківськими послугами без укладання окремого договору.

Вказує, що оскільки предметом розгляду даної справи є саме нараховані відсотки, то варто звернути увагу на п. 1.3 Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 25 жовтня 2021 року, де чітко зазначена вся інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача.

На підтвердження погодження з умовами надання кредиту, Клієнт 25 жовтня 2021 року підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Таким чином, суд дійшов хибного висновку щодо того, що нарахування відсотків договором, укладеним між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 не передбачено, а тому вони не підлягають стягненню.

Також вказує, що відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 06 вересня 2018 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 23 серпня 2023 року, витрачено відповідачем кредитних коштів - 150694,81 грн. (вказана сума обліковується у третій колонці розрахунку "Витрати клієнтом кредитних коштів") а погашено заборгованості - 124840,48 грн. (вказана сума коштів обліковуються у тридцятій колонці розрахунку "Сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості").

Таким чином, різниця між витраченими та погашеними кредитними коштами становить: 25854,33 грн. (150694,81 - 124840,48).

Розрахунок заборгованості ОСОБА_1 підтверджено випискою по рахунку відповідачки.

Крім того, зазначав про неможливість застосування правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) в даній справі.

Про розгляд справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що відповідачка ОСОБА_1 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 06.09.2018 року. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку" складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг.

Згідно довідки ОСОБА_1 було видано кредитну картку № НОМЕР_1 , дата відкриття 06 вересня 2018 року, термін дії до 07/22, тип картки: Картка "Універсальна".

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки розмір кредитного ліміту по кредитній картці, оформленій на ім`я ОСОБА_1 , 06 вересня 2018 року встановлено 1 000,00 грн., в подальшому, 29 квітня 2021 року кредитний ліміт збільшено до 50 000,00 грн., а 08 грудня 2022 року зменшено до 40 490,00 грн.

Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 06 вересня 2018 року містить лише анкетні дані відповідачки, її контактну інформацію. Сама ж заява не містить жодних даних про умови кредитування. Зокрема, вона не містить строків здійснення періодичних платежів, відомостей щодо розміру процентів за користування кредитними коштами, пені тощо. Крім цього у Анкеті - заяві відсутні відомості з якими саме Умовами та Правилами ознайомлена і погоджується відповідачка, підписуючи Анкету-заяву.

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 06 вересня 2018 року, загальний розмір боргу ОСОБА_1 перед АТ КБ "ПриватБанк" становить 50 194,96 грн., з яких: 40 450,00 грн. - заборгованість за кредитом; 9 744,96 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Із виписки за договором № б/н в період з 06 вересня 2018 року по 30 серпня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 здійснювала операції за картковим рахунком, тобто відповідачка користувалася карткою та відповідно грошовими коштами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що сторони обумовили та погодили розмір процентів, які мала сплачувати відповідачка за користування кредитними коштами. А тому суд відмовляє в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідачки 9744,96 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Крім того, судом встановлено, що згідно виписки за договором № б/н, наданої позивачем за період з 06 вересня 2018 року по 30серпня 2023 року, ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами та частково виконувала свої зобов`язання щодо їх повернення.

Згідно розрахунку заборгованості на підставі виписки за договором № б/н за період з 06 вересня 2018 року по 30 серпня 2023 року вбачається, що відповідачкою використано кредитних коштів на загальну суму 130615,84 грн., внесено в рахунок погашення заборгованості 160321,48 грн., при цьому з відповідачки списано за рахунок кредитного ліміту відсотки на загальну суму 20248,27 грн.

Оскільки сторони договору не передбачили нарахування та стягнення з відповідачки процентів, то дії банку щодо їх нарахування та списання за рахунок кредитного ліміту є неправомірними, а тому вказана сума повинна бути зарахована на погашення тіла кредиту, що перекриває суму позовних вимог, заявлених позивачем.

За встановлених обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитом, тому відмовляє в задоволенні позову.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду у повній мірі не погоджується.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 14 червня 2018 року відсутня умова договору про встановлення базової процентної ставки по кредитному ліміту.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками нарахованими за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06 вересня 2018 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємної частини кредитного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви відповідачкою взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та пені.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (06 вересня 2018 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (03 жовтня 2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків пені та штрафів за користування кредитом, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З наведених підстав, апеляційний суд дійшов висновку про те, що банк не довів, що саме надані Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мала на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брала на себе зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитними коштами в обумовленому позивачем розмірі.

А тому, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом є вірним та підтверджується матеріалами справи.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Наведене також узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 10 червня 2020 року у справі № 759/5029/18 (провадження № 61-8796св19), від 10 червня 2020 року у справі № 658/4229/18 (провадження № 61-9102св19), від 17 червня 2020 року у справі № 125/3161/14-ц (провадження № 61-701св18), від 22 червня 2020 року у справі № 174/818/18 (провадження № 61-6286св19), від 22 червня 2020 року у справі № 189/786/18 (провадження № 61-8481св19) та від 22 червня 2020 року у справі № 173/1867/18 (провадження № 61-7917св19).

Разом з тим, як вбачається з Виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 , яка повністю кореспондується із розрахунком заборгованості, відповідачка дуже активно користувалася платіжною карткою, як на оплату, так і на поповнення карткового рахунку.

В апеляційній скарзі позивач на спростування наведеного судом першої інстанції розрахунку заборгованості навів власний розрахунок із якого вбачається, що станом на 23 серпня 2023 року, відповідачем витрачено кредитних коштів на суму 150694, 81 грн., а погашено заборгованості - 124840, 48 грн., таким чином, на їх думку, різниця між витраченими та погашеними кредитними коштами становить 25854, 33 грн.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції перевіряючи наведений розрахунок заборгованості позивача встановив, що за період з 06 вересня 2018 року по 23 серпня 2023 року ОСОБА_1 отримала 132373,35 грн., а на погашення заборгованості сплатила 125240,48 грн. Відтак, сума отриманих та неповернутих коштів становить 7132,87 грн. (132373,35 - 125240,48).

Тому, на думку колегії суддів апеляційного суду, саме вказана сума підлягає стягненню з відповідачки в рахунок погашення заборгованості за даним кредитним договором, а відтак висновок суду першої інстанції про відсутність заборгованості не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи.

Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Можна прийти до висновку, що Банком під час звернення до суду, строк позовної давності не пропущено і він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 06 вересня 2018 року станом на 23 серпня 2023 року у розмірі 7132,87 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту, в іншій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки вимоги банку задоволено на 14,21% ((7132,87/50194,96)х100), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 381,40 грн.(2684х14.21%) судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

При зверненні до суду апеляційної інстанції із цією апеляційною скаргою розмір судового збору повинен був становити 3220, 80 грн. ((2684х150%)х0,8), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 457,67 (3220,80х14,21%).

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 376, 381,382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 06 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () 7132 (сім тисяч сто тридцять дві) грн. 87 коп. заборгованості за тілом кредиту та 839 (вісімсот тридцять дев`ять) грн. 07 коп. судового збору.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2024 року.