К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 жовтня 2024 року місто Київ

справа № 757/35378/23-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/10762/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чижиков Олександр Олександрович, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чижиков О.О., про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позов обґрунтовано тим, що 9 липня 2013 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. за реєстровим номером 3714, набула право власності на квартиру, загальною площею 140,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Аналогічно, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 9 липня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. за реєстровим номером 3720, позивач набула право власності на

машиномісце № НОМЕР_1 в підземному паркінгу, загальною площею 20,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

У період з 27 серпня 2022 року по 26 січня 2023 року ОСОБА_2 знаходилась поза межами України.

Після повернення в Україну позивачу стало відомо, що належні їй квартиру та машиномісце було протиправно від її імені відчужено на користь ОСОБА_3 , на підставі договорів купівлі-продажу від 23 листопада 2022 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О. за реєстровими номерами 13566, 13567.

Також, 23 листопада 2022 року ОСОБА_3 передав спірне нерухоме майно в іпотеку ОСОБА_1 , в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики.

3 січня 2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О. за реєстровим номером 2, відповідно до якого ОСОБА_1 став новим власником спірної квартири та машиномісця.

Позивач вказує, що наміру відчуження квартири та машиномісця не мала, договори купівлі-продажу не підписувала, до нотаріуса з`явилась інша особа, яка видавала себе за позивача і надала підроблені документи, підпис на договорі купівлі-продажу від імені ОСОБА_2 виконаний не нею.Крім того, у цей час ОСОБА_2 перебувала за кордоном, що підтверджується наданим Державною прикордонною службою України витягом з бази даних "Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території".

30 січня 2023 року позивач зверталась до Печерської окружної прокуратури міста Києва із заявою про вчинення злочину. Вказані відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018 за ознаками складу злочину, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , укладений 23 листопада 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О. за реєстровим номером 13566 (індексний номер 65557871 від 23 листопада 2022 року, рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чижикова О.О.); визнати недійсним договір купівлі-продажу машиномісця № НОМЕР_1 в підземному паркінгу, загальною площею 20,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 23 листопада 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О. за реєстровим номером 13567 (індексний номер 65558146 від 23 листопада 2022 року, рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чижикова О.О.); витребувати вказане майно з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 23 листопада 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О. за реєстровим номером 13566 (індексний номер 65557871 від 23 листопада 2022 року, рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чижикова О.О.). Визнано недійсним договір купівлі-продажу машиномісця № НОМЕР_1 в підземному паркінгу, загальною площею 20,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 23 листопада 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О. за реєстровим номером 13567 (індексний номер 65558146 від 23 листопада 2022 року, рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чижикова О.О.). Витребувано з володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру, загальною площею 140,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Витребувано з володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 машиномісце № НОМЕР_1 в підземному паркінгу, загальною площею 20,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 14 660 грн. 80 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_2 не підписувала договори купівлі-продажу спірного майна від 23 листопада 2022 року, що також підтверджено висновком почеркознавчої експертизи; у спірний період позивач перебувала за кордоном, а нотаріус належним чином не встановив особу продавця, що у своїй сукупності є підставою для визнання правочинів недійсними. Оскільки спірне майно вибуло з володіння позивача не з її волі, а іншим шляхом, то воно підлягає витребуванню на підставі статті 388 ЦК України.

Додатковим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 15 липня 2024 року судові витрати ОСОБА_2 , що складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 119 365 грн, стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частинах.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скаржник зазначає, що відповідь Прикордонної служби про те, що громадянка Білорусі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент вчинення правочину щодо відчуження не знаходилась на території України не виключає того, що вона могла приїжджати до України з іншим проїзним документом, в якому ім`я та

прізвище може відрізнятися як то за правилами транслітерації так і взагалі по причині зміни імені, а тому ця обставина не доведена належними доказами.

З копії висновку експерта від 26 грудня 2023 року СЕ-19/111-23/68344-ПЧ за результатами почеркознавчої експертизи, проведеної у кримінальному провадженні № 0000018, неможливо встановити, чи було дотримано вимоги відібрання матеріалів дослідження, чи відповідають дійсності надані поза межами розгляду судової справи відомості реальним обставинам. Експерт у судове засідання не викликався, документи, що були надані на дослідження в рамках кримінального провадження у судовому засіданні також не досліджувались. Враховуючи, що предметом дослідження були підписи позивача на договорах купівлі-продажу спірного майна від 2013 року та 2022 року, то через різницю років та вік позивача експерт був позбавлений можливості відповісти на питання чи підписувала вона договори у 2022 року.

Крім того, висновок суду про недотримання нотаріусом Чижиковим О.О. норм законодавства щодо встановлення особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальних дій є припущенням.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що позиція скаржника ґрунтується на припущеннях, оскільки жодних доказів на її підтвердження ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції надано не було.

Інші учасники справи не скористалися правом на подання відзивів на апеляційну скаргу.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що громадянці Республіки Білорусь ОСОБА_2 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_3 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 9 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. за реєстровим номером 3714;витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (том І а.с. 49-52, 53).

Також ОСОБА_2 на праві приватної власності належало машиномісце № НОМЕР_1 в підземному паркінгу, загальною площею 20,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , щопідтверджується копією договору купівлі-продажу від 9 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. за реєстровим номером 3720;витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (том І а.с. 54-57, 58).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 23 листопада 2022 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О. за реєстровим номером 13566, ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_3 , за ціною 7 600 000 грн, що еквівалентно 190 000 грн, які продавець одержав до підписання договору (том І а.с. 89-90).

Згідно з копією договору купівлі-продажу від 23 листопада 2022 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О. за реєстровим номером 13567, ОСОБА_3 придбав машиномісце № НОМЕР_1 в підземному паркінгу, загальною площею 20,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ,за ціною 48 160 грн, які продавець одержав до підписання договору (том І а.с. 91-92).

Згідно з листом Державної прикордонної служби України, що є відповіддю на адвокатський запит № б/н від 22 лютого 2023 року, ОСОБА_2 перетинала кордон України 27 серпня 2022 року (виїзд), 26 січня 2023 року (в`їзд) (том І а.с. 99).

23 листопада 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О. зареєстрований за № 13574, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав в іпотеку ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3 , та машиномісце № НОМЕР_1 в підземному паркінгу, загальною площею 20,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (том І а.с. 100-104).

Вказане нерухоме майно передано в іпотеку, як забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 23 листопада 2022 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О. за реєстровим номером 13565 (том І а.с.106-108).

3 січня 2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О. за реєстровим номером 2, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов`язується передати, а ОСОБА_1 зобов`язується прийняти у власність, належне іпотекодавцю нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_3 , та машиномісце № НОМЕР_1 в підземному паркінгу, загальною площею 20,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Об`єкти нерухомості передаються у власність іпотеко держателю в

рахунок виконання іпотекодавцем/боржником зобов`язань за договором позики (том І а.с.108-110).

За ознаками складу злочину, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України, Печерським УП ГУНП у місті Києві відкрито кримінальне провадження № 0000018. В межах вказаного кримінального провадження, постановою старшого слідчого відділу Печерського УП ГУНП у місті КиєвіКольчик А. від 15 грудня 2023 року призначено судово-почеркознавчу експертизу.

Відповідно до висновку експерта від 26 грудня 2023 року СЕ-19/111-23/68344-ПЧ за результатами почеркознавчої експертизи, проведеної у кримінальному провадженні № 0000018: підпис від імені ОСОБА_2 в графі "Продавець" у договорі купівлі-продажу квартири, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 23 листопада 2022 року та зареєстрований в реєстрі за № 13566, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою; підпис від імені ОСОБА_2 в графі "ПІДПИС" у заяві щодо не порушення прав та законних інтересів третіх осіб від 23 листопада 2022 року, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою; підпис від імені ОСОБА_2 в графі "Продавець" у договорі купівлі-продажу машиномісця, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 23 листопада 2022 року та зареєстрований в реєстрі за № 13567, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою; підпис від імені ОСОБА_2 в графі "ПІДПИС" у заяві щодо відсутності спільної сумісної власності на відчужене майно від 23 листопада 2022 року, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою (том І а.с. 224-233).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Пред`являючи позов про витребування майна з чужого незаконного володіння, позивач ОСОБА_2 стверджувала про факт незаконного заволодіння спірним нерухомим майном відповідачами (без відповідної правової підстави та за відсутності її волі), зокрема про те, що внаслідок відчуження квартири та машиномісця на користь ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу від 23 листопада 2022 року, які було вчинено від її імені невідомою особою, мало місце незаконне захоплення належного їй майна, яке в подальшому було відчужене на користь ОСОБА_1 .

У статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України (правовий висновок, сформульований у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

Відповідно до частини 1 статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З аналізу змісту наведеного правила випливає, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини 1 статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний

перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17).

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як правова підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2016 року у справі № 1522/25684/12).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19) власник, з дотриманням вимог статті 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Задовольняючи позовні вимоги про витребування спірного нерухомого майна на користь позивача ОСОБА_2 , суд першої інстанції, підставно керувався тим, що належні останній квартира та машиномісце вибули з її володіння поза її волею на підставі підроблених документів, поданих особою, що видавала себе за власника майна.

Такий висновок суду базувався на оцінці наданих сторонами доказів у їх сукупності, зокрема, перебування позивача у спірний період за кордоном, підпис на оспорюваних правочинах невідомої особи, що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи.

Колегія суддів вважає такий висновок суду законним, обґрунтованим та таким, що відповідає матеріалам та обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежності доказів, поданих стороною позивача, не приймаються судом апеляційної інстанції.

У частинах 1, 3 статті 12, частинах 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду

обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Так, скаржник зазначає, що ОСОБА_2 могла приїжджати до України з іншим проїзним документом, в якому ім`я та прізвище може відрізнятися як то за правилами транслітерації так і взагалі по причині зміни імені, а тому факт її відсутності в країні не може підтверджуватися листом Прикордонної служби.

ОСОБА_1 не надано суду жодних доказів на підтвердження його позиції, по своїй суті є виключно припущенням, що не може бути прийнято судом до уваги.

Твердження скаржника про неналежність висновку експерта від 26 грудня 2023 року СЕ-19/111-23/68344-ПЧ за результатами почеркознавчої експертизи, проведеної у кримінальному провадженні № 0000018, оскільки з нього неможливо встановити чи було дотримано вимоги проведення експертизи, також не заслуговують на увагу з тих підстав, що жодних дій з боку відповідача не було вчинено з метою спростування такого доказу. Ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не заявлялось клопотання про призначення у цій справі судової почеркознавчої експертизи, що за встановлених обставин, є одним із важливих засобів доказування.

Інші доводи апеляційної скарги не відповідають встановленим обставинам справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 294, 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: