Провадження № 2/127/5464/24
УХВАЛА

18 листопада 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Шаміна Ю.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Покоєвича А.О. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Зазначена позовна заява не відповідає вимогам, встановленим ст. 175 ЦПК України, а тому є підстави для залишення її без руху відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України з метою усунення недоліків.

У порушення ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документ, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15140 грн).

Оскільки позовна заява містить вимоги майнового характеру (поділ майна подружжя), тому вона підлягає оплаті судовим збором відповідно до вищевказаної норми.

Так, позивачем визначено ціну позову у розмірі 1 144 093,00 грн згідно консультаційних висновків Вінницької торгово-промислової палати про оціночну вартість об`єктів нерухомості та середньоринкову вартість колісних транспортних засобів, які входять до предмету позову.

Наразі, будь-яких інших належних доказів щодо дійсної (ринкової) вартості іншого спірного майна, яке входить до предмету позовних вимог, в матеріалах позовної заяви не міститься.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому, суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом ЦПК України такий обов`язок покладається на позивача.

Вартість майна визначається на момент пред`явлення позову.

Отже, позивачу слід сплатити судовий збір за подання до суду позовної заяви з вимогами майнового характеру в розмірі встановленому законом виходячи з дійсної вартості майна, а саме сплатити 11400,93 грн (1 144 093,00 грн?1%).

Платiжнi реквiзити для перерахування судового збору наступні: отримувач коштів: ГУК у Вінн.обл./м.Вінниця/22030101; код ЄДРПОУ отримувача: 37979858; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0002856.

При цьому, слід звернути увагу позивача, що за практикою ЄСПЛ вимога про сплату зборів судам у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду (рішення від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Case of Kreuz v. Poland), заява №28249/95, п. 60).

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (ч. 5 ст. 177 ЦПК України). Обов`язок подання доказів разом з поданням позовної заяви передбачений ч. 2 ст. 83 ЦПК України.

З позовної заяви слідує, що позивач просить здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме: земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0021, загальною площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:002, загальною площею 0,5395 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ; житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; транспортного засобу «Fiat Doblo», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 ; транспортного засобу ЗАЗ 110207, 2004 року випуску.

Однак позовна заява не містить зазначення обставин та доказів щодо набуття у спільну сумісну власність подружжя транспортного засобу «Fiat Doblo», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , а також транспортного засобу «ЗАЗ 110207», 2004 року випуску, зважаючи на реєстрацію шлюбу між сторонами та дату реєстрації цього спірного майна за однією із сторін. До того ж, позивачем не надано копій правовстановлюючих документів на майно, яке зареєстровано на ним, а також доказів щодо відчуження вказаного транспортного засобу «Fiat Doblo», 2013 року випуску.

У разі неможливості надання доказів позивачі, разом з поданням позовної заяви мають право відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України подати до суду клопотання про витребування доказів, якщо такий доказ позивач не може подати самостійно, при цьому здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання доказу.

При цьому, всупереч вимогам п. 2, 7, 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява не містить: номер і серію паспорта відповідача (якщо такі відомості позивачу відомі); відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Враховуючи вищезазначене, наявні підстави для залишення позовної заяви без руху.

Слід зауважити, що залишення позовної заяви без руху з метою належної її оформлення у відповідності до вимог чинного цивільно-процесуального законодавства не являє собою обмеженням у доступі до правосуддя. Згідно практики Європейського суду з прав людини, виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу наглядним є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст. 175, 177, 185, 260, 261 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків не більше п`яти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути заявникові зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Шаміна Юлія Анатоліївна