Справа № 183/1578/24
№ 2/183/1888/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2024 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судових засідань Аніськової А.В.,

розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість:

- за кредитним договором № 78721282 від 16 лютого 2023 року, в розмірі 40200 грн.,

- за кредитним договором № /762562 від 09 січня 2022 року, в розмірі 5100 грн.,

У загальному розмірі: 45300 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 16 лютого 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 78721282, у відповідності до якого позичальнику передано в кредит грошові кошти у розмірі 10500 гривень, строком на 30 днів, знижена процентна ставка становить 2,5%, процентна ставка за понадстрокове користування встановлена у розмірі 2,7%.

Позивач наполягає на тому, що цей договір укладено у вигляді електронного документу шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, згідно Закону України «Про електронну комерцію».

14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до якого позивач набув право вимоги, в тому числі до відповідача у розмірі 40200 гривень, з яких сума заборгованості становить 10050 грн., проценти 30150 гривень.

Далі, 09 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № /762562, який також був укладений у вигляді електронного документу шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, згідно Закону України «Про електронну комерцію».

За цим договором ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000 гривень, строком до 01.02.2022 року, за користування кредитом клієнт сплачує 2,5 відсотки за добу користування кредитом.

12.08.2022 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 12082022, у відповідності до якого позивач набув право вимоги до боржника за кредитним договором № /762562.

Заборгованість за цим договором становить 5100 гривень, з яких 2000 заборгованість за основною сумою боргу, 3100 гривень сума заборгованості за відсотками.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, однак відповідач свої вимоги за кредитними договорами не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість у зазначеному вище розмірі, яку позивач просить стягнути на свою користь.

У відзиві на позов представник відповідача звернув увагу на те, що подані позивачем договори позики підписані всупереч вимогам Закону України «Про електронну комерцію», зокрема не надано доказів про те, що відповідачем вчинялися будь-які дії, направлені на підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, зокрема не надано доказів надсилання електронних повідомлень особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, що підписаний в порядку, передбаченому ст.. 12 зазначеного вище закону.

Далі, представник відповідача спростовує доводи позивача щодо перерахування коштів ОСОБА_1 , матеріали справи не містять належних та достовірних доказів проведення безготівкового розрахунку, гне надано платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22.

Також представник відповідача звертає увагу на відсутність у поданих договорах істотних умов кредитування, відсутність домовленості щодо цих умов, що свідчить про неукладеність цих договорів взагалі (а.с. 53-57).

Представник позивача у письмових додаткових поясненнях спростовує доводи відповідача щодо обставин, викладених у відзиві (а.с. 73-80).

Ухвалою суду від 15 березня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі (а.с. 48).

У призначене судове засідання представник позивача не з`явився, в прохальній частині позовної заяви та у додаткових поясненнях просив здійснювати розгляд справи за його відсутність, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх повному задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, також звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Суду надано копію договору позики від 16.02.2023 року, у відповідності до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується передати у власність ОСОБА_1 грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника з використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, а останній зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики та сплатити проценти від суми позики. За умовами цього договору ОСОБА_1 надається кредит у розмірі 10050 гривень на строк 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 2,5% (а.с. 8-10).

На підтвердження надання кредиту, в порядку визначеному договором позивачем не надано жодного платіжного документу про перерахування коштів у сумі 10050 гривень на поточний рахунок Позикодавця, наданий позивачем договір не містить реквізитів такого поточного рахунку, а у своїх додаткових поясненнях позивач наполягає на тому, що зможе надати таке підтвердження лише після того, як первісний кредитор надасть відповідь на їх запит.

14.02.2021 року, тобто до укладення договору позики з ОСОБА_2 , між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитувань» укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб Боржників (а.с. 11-12).

До договору факторингу подано додаткову угоду № 2 від 14.06.2021 року (а.с. 13), додаткову угоду № 10 від 23 серпня 2023 року, яка містить прочерки щодо загальної суми права вимоги, що відступаються згідно реєстру Боржників № 9 (а.с. 14), акт прийому-передачі реєстру боржників № 9 від 23 серпня 2023 року, яка також містить прочерки в загальній сумі заборгованості (а.с. 15) та витяг з реєстру боржників № 9 до Договору факторингу № 14/06/21 від 23.08.2023 року, який містить прізвище боржника ОСОБА_1 , суму заборгованості разом у розмірі 40200 гривень, яка складається з суми заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 10050 гривень та суми заборгованості за відсотками у розмірі 30150 гривень (а.с. 16).

Заборгованість відповідача, за розрахунком позивача, за кредитним договором № 78721282 від 16.02.2022 року, за період з 23.08.2023 року по 31.01.2024 року, становить 40200 гривень (а.с. 17).

Правовідносини, що виникли між сторонами, з приводу виконання цього зобов`язання, врегульовані наступними нормами закону, а саме.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ст. ст.526, 612, 625 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст.642 ЦК України).

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, у Цивільному Кодексі України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

За змістом ч. 1 ст. 4 Закону України 12 липня 2001 року «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (чинним на момент виникнення спірних правовідносин) факторинг вважається фінансовою послугою.

У пункті 5 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в статті 6 вказаного Закону .

Так, за змістом ч. 1 ст. 6 Закону договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Крім того, відповідно до п. 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів-суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106) зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляд різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону № 2664-III.

При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу.

Натомість грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем останньому (частина перша статті 1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом частини другої статті 1084 ЦК України фактор має право у разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника.

Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.

Виходячи з цього, правочин, який не відповідає ознакам, притаманним договору факторингу, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106).

При цьому, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші умови договору притаманні як договору відступлення права вимоги, так і договору факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату, тобто позики або кредиту) попередньому кредитору, відсутні і підстави вважати такий правочин договором факторингу, а не договором відступлення права вимоги.

Вказаного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові №206/4841/20 від 08.11.2023.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст. 89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову в цій частині, позивачем не доведено право грошової вимоги за договором позики № 78721282 від 16.02.2023 року, в зв`язку з укладенням договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, останнім не надано належних та допустимих доказів про відступлення права вимоги саме за цим кредитним договором.

Далі, суду надано копію Індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту № /762562 від 09.01.2022 року, у відповідності до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» зобов`язується надати ОСОБА_1 кредит в межах суми 2000 гривень, строком до 01.02.2022 року, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % на добу (а.с. 23-25).

На підтвердження надання кредитних коштів відповідачеві за цим договором, позивачем не надано жодного платіжного документу, який би свідчив про перерахування коштів, відповідно до п.1.7 Договору.

За підрахунком ТОВ ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором /762562 від 09.01.2022 року становить 5100 гривень, з яких заборгованість за основним боргом становить 2000 гривні, заборгованість за відсотками становить 3100 гривні (а.с. 30).

12 серпня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» укладено договір факторингу № 12082022, відповідно до положень якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло права вимоги та в їх оплату зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група». Права вимоги, які Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за цим договором відступаються в розмірі заборгованості боржників перед банком та визначені в Реєстрах боржників (а.с. 26-27).

На підтвердження переходу права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ» до матеріалів справи надано витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 12082022 від 12.08.2022 року в сумі 5100 гривень (а.с. 29):

Варто звернути увагу, що витяг з реєстру боржників до договору факторингу від 12.08.2022, сформований позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», не містить підписів ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», не містить будь-яких посилань на первинні документи, які б підтверджували розмір заборгованості, яку відступає первісний кредитор, що суперечить положенням самого договору факторингу.

Як зазначав суд вище, доказом відступлення права вимоги від первісного кредитора до фактора може бути лише документальне підтвердження надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату, тобто позики або кредиту) попередньому кредитору.

При цьому, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).

Між тим, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором і ці докази мають знаходитися у кредитора, в тому числі нового, до якого перейшли права та обов`язки попередника.

В той же час, розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).

Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 № 6-16цс15.

Таким чином суд позбавлений можливості покласти в основу рішення у справі зазначені вище розрахунки заборгованості, оскільки з них не можливо встановити формування заборгованості та її складові, а сам по собі кредитний договір без доказів перерахування коштів на рахунок позичальника, не є підставою для стягнення заборгованості на користь фактора, який не надав належних доказів про відступлення права вимоги за спірним договором.

Отже за обставин викладених вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами не підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склались. Суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-82, 89, 141, 212, 263, 265, 274 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у задоволені позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місце реєстрації: вул. Симона Петлюри, буд 30, м. Київ, 01032.

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Сорока О.В.