Справа № 485/1762/24 Головуюча у 1-й інстанції Бодрова О. П.
Провадження № 22ц/812/1754/24 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 листопада 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Крамаренко Т. В., Серебрякової Т. В.,

із секретарем: Ковальським Є. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

від імені якого діє представниця ОСОБА_2 ,

на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 16 жовтня 2024 року, постановлену під головуванням судді Бодрової О. П. у приміщенні суду у місті Снігуріка Миколаївської області зі складанням її повного тексту, по справі

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_1

про розірвання шлюбу

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2024 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Одночасно просила про розподіл судових витрат за розгляд справи та про стягнення 7 000 грн витрат на правничу допомогу.

У відзиві на позов відповідач, від імені якого діяла представниця ОСОБА_2 , вимоги про розірвання шлюбу визнав, але заперечував проти стягнення з нього витрат на правову допомогу, з огляду на що зазначив про визнання ним позову частково. У змісті відзиву вказав про те, що має намір понести витрати за розгляд справи, зокрема на правову допомогу в розмірі 3 000 грн, на підтвердження яких ним будуть надані докази протягом п`яти днів з дня оголошення судового рішення.

В подальшому учасники справи, від імені яких діють їх представниці, обмінялися заявами по суті її розгляду.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 7 жовтня 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено, ухвалено про розірвання шлюбу. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави за розгляд справи в суді першої інстанції та втрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн на користь ОСОБА_3

9 жовтня 2024 року відповідач, діючи через свою представницю ОСОБА_2 , звернувся з заявою про ухвалення додаткового рішення, оскільки суд не стягнув на його користь з позивачки ОСОБА_3 3 000 грн витрат на правничу допомогу.

Позивачка, діючи через свою представницю ОСОБА_4 , надала заперечення на заяву відповідача про ухвалення у справі додаткового рішення, виходячи з того, що заявником не надано доказів понесення ним витрат на правничу допомогу, а саме сплати грошових коштів адвокату, та у зв`язку із повним задоволенням позовних вимог відсутні правові підстави для стягнення на користь відповідача таких витрат.

Відповідач ОСОБА_1 , від імені якого діє представниця ОСОБА_2 , надав відповідь на заперечення позивачки, у якій зазначив, що ним додано до заяви про ухвалення додаткового рішення усі необхідні докази на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 16 жовтня 2024 року відмовлено у прийнятті додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Постановлюючи ухвалу, суд виходив з того, що відповідачем не виконано процесуальних вимог стосовно своєчасності їх пред`явлення та надання на їх обґрунтування доказів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свою представницю ОСОБА_2 , просить скасувати ухвалу та ухвалили нове рішення про задоволення заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивачки на його користь 3 000 грн витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції, вважаючи оскаржувану ухвалу постановленою передчасно та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування поданої скарги вказав, що у процесі розгляду справи, у наданому ним відзиві, вказано на орієнтовну вартість таких витрат, зокрема про 3 000 грн, які він мав намір понести при розгляді справи на надану йому правову допомогу. За наведеного вважав, що твердження суду про те, що сторона відповідача не заявила в жодній письмовій заяві про відшкодування судових витрат, не відповідає матеріалам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи у постановленні додаткового рішення суд вважав, що відповідач не виконав вимоги частини 8 статті 141 ЦПК України, не заявивши про стягнення судових витрат до закінчення судових дебатів.

Між тим, такі висновки суду не повністю відповідають нормам процесуального права та встановленим обставинам у справі.

Так, у відповідності до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до таких витрат, що пов`язані з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 141 ЦПК України законодавцем визначено порядок розподілу судових витрат при вирішені судами спору по суті, а саме ці судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з судового рішення по суті спору, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, внаслідок чого судом у відповідності до положень пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України понесені позивачкою витрати покладені на відповідача.

Втім, незважаючи на процесуальну вказівку стосовно передбаченого порядку розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, у випадку задоволення позову, відповідачем безпідставно заявлено про необхідність стягнення на його користь витрат на правничу допомогу, про які він заявив у поданому до суду відзиву (а.с.37-38).

Тому вимагаючи безпідставного стягнення на свою користь понесених правових витрат, відповідач, діючи через свою представницю адвокатку Дідух К. О., звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Разом з тим, додаткове рішення у справі може бути постановлено за заявою її учасника лише у разі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини 1 статті 270 ЦПК України).

Але такі витрати судом першої інстанції у постановленому ним 7 жовтня 2024 року судовому рішенні розподілені у відповідності до вимог, передбачених статтями 133, 137, 141 ЦПК України, і підстави для винесення додаткового рішення у справі відсутні.

За наведеного, суду першої інстанції слід було відмовити у прийнятті рішення не з підстав, порушення відповідачем порядку, що передбачено частиною 8 статті 141 ЦПК України, а у зв`язку з необґрунтованістю їх пред`явлення та фактично здійсненому судом розподілу усіх витрат у відповідності до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України.

Отже, прийнявши правильне по суті судове рішення про відмову у прийнятті додаткового рішення суду, суд першої інстанції помилився в мотивах такої відмови, що не вплинуло на його форму та наслідки такої відмови.

Тому зазначене є підставою для зміни судового рішення у відповідності до положень пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України із викладенням мотивувальної частини оскаржуваної ухвали в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 367, 369, 374,376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від його імені представницею ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 16 жовтня 2024 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко

Т. В. Серебрякова