ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/807/1175/24
Головуючий в 1-й інстанції Наумова І.Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Кочеткової І.В., Полякова О.З.,
секретарВолчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника за довіреністю ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2024 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з центрального опалення та постачання гарячої води,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 р. позивач КОНЦЕРН «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, який обґрунтовує наступним. Відповідачі є власниками квартири за адресою АДРЕСА_1 , їх місце проживання зареєстроване за цією адресою. Позивач, в період з 01.10.2017 р. по 31.08.2023 р., надав відповідачам послуги з централізованого опалення та послуги з постачання гарячої води за адресою їх проживання: АДРЕСА_1 . З 01.11.2021 р. з відповідачами укладений типовий індивідуальний договір №602400990 про надання послуг з теплової енергії, послуги гарячої води. Відповідно до діючого законодавства та умов вищевказаного договору, споживачі зазначених послуг мають вчасно оплачувати отримані послуги. Відповідачі не оплатили дані послуги у встановлені законодавством строки, в зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 67705,23 грн., яка не погашена станом на день пред`явлення позову. Позивач просив стягнути дану заборгованість з відповідачів, в солідарному порядку, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 2684,00 гривень.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2024 року, позов КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, задоволено повністю.

Стягнуто, в солідарному порядку, із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (ЄДРПОУ 32121458), заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, у розмірі 67705,23 грн. (шістдесят сім тисяч сімсот п`ять гривень 23 копійки).

Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» () судовий збір у розмірі по 1342,00 грн., з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника за довіреністю ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за іншою адресою, тому не був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, що є підставою для скасування судового рішення. Право власності відповідачів у квартирі визначено по частці за кожним, що вказує на те, що сплата за надані послуги повинна відповідати часткам у праві власності, а не стягуватися у повному обсязі. Крім того, відповідач ОСОБА_3 не отримував послуг позивача, оскільки проживає за іншою адресою. До спірних правовідносин підлягають застосуванню строки позовної давності. Сума заборгованості заявлена позивачем до стягнення не є обґрунтованою з огляду на те, що відповідно до довідки щодо заборгованості за відповідачами зареєстровано о/р НОМЕР_3 , при цьому розрахунок заборгованості надано за іншою адресою і іншим особовим рахунком.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідки позивача про заборгованість, розрахунку заборгованості, в заявлений позивачем період надання комунальних послуг, вбачається, що відповідачі були співвласниками житлового приміщення - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та споживачами послуг з централізованого опалення в період з 01.10.2017 р. по 31.08.2023 р. та постачання гарячої води - в період з 01.10.2017 р. по 31.05.2022 р, що надавалися Концерном «Міські теплові мережі» за вищевказаною адресою.

Відповідач ОСОБА_1 в своїй заяві про застосування строку позовної давності не заперечував з приводу заявлених позивачем обставин щодо надання в належну відповідачам квартиру вищевказаних послуг.

У сторін спору до 02.11.2021 р. були фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, і відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідачів від обов`язку оплати за надані такі послуги. З 02.11.2021 р. відносини з приводу надання вищевказаних послуг регулюються типовим індивідуальним договором, який є публічним.

З розрахунку заборгованості, вбачається, що позивачем здійснено нарахування по оплаті за надані відповідачам послуги з центрального опалення в період з 01.10.2017 р. по 31.08.2023 р., в тому числі і за послуги абонентське обслуговування та плата за технічне обслуговування і поточний ремонт внутрішньобудинкових систем централізованого водопостачання та водовідведення багатоквартирного будинку, які передбачені п. 35 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, та які вноситься споживачем виконавцю щомісяця. Також здійснені нарахування за надані послуги з постачання гарячої води в період з 01.10.2017 р. по 31.05.2022 р. Оплата за дані послуги відповідачами не здійснювалась належним чином, внаслідок чого заборгованість за цей період складає у загальному розмірі 67705,23 грн., в тому числі: заборгованість за опалення 47239,55 грн., заборгованість та теплову енергію 17280,29 грн., постачання гарячої води 2355,87 грн., функціонування ГВП 257,52 грн., абонплата по тепловій енергії 438,00 грн., абонплата по гарячому водопостачанню 110,00 грн., яка добровільно відповідачами не сплачена. Наявність вищевказаної заборгованості відповідачами належними доказами не спростована.

Позивачем заявлені вимоги за період з 01.10.2017 р. по 31.08.2023 р., з якими він звернувся до суду 09.11.2023 р., суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач із заявленими вимогами звернувся в межах строку позовної давності, відтак заявлені відповідачем вимоги про застосування наслідків пропуску строку позовної давності необґрунтовані та не підлягають задоволенню. Оскільки по даній квартирі відкритий лише один особовий рахунок по оплаті послуг, відповідачі є споживачами вищевказаних послуг, наданих позивачем в дану квартиру, сума заборгованості заявлена до стягнення є обґрунтованою, та такою що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Апеляційна скарга обґрунтована зокрема неповідомленням про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції відповідача ОСОБА_3 . Між тим, апеляційна скарга подана відповідачем ОСОБА_1 , про наявність апеляційного провадження ОСОБА_3 повідомлений (а.с.67), при цьому до апеляційної скарги ОСОБА_1 останній не приєднався, своєї апеляційної скарги не подав. Сам апелянт ОСОБА_1 про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, тому доводи апеляційної скарги у зазначеній частині є необґрунтованими.

Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо. (п. 2.2 Статуту)

Згідно п.1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги»: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Крім того, вказаним законом передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до відповідачів, як споживачів послуг є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Договір між сторонами про надання послуг до 01.11.2021 року не укладався, проте Концерн «МТМ» надавав відповідачам як споживачам за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідачі такі послуги прийняли, від їх отримання не відмовилися.

Фактичне надання цих послуг слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України «Про теплопостачання» та Правил.

Між сторонами виникли фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідачів від обов`язку оплати за надані такі послуги (вказане відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8916/17 від 7 липня 2020 р.).

З 01.11.2021 р. з відповідачами укладений типовий індивідуальний договір №602400990 про надання послуг з теплової енергії, послуги гарячої води.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 18 вище вказаних Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 02.04.2007 на праві приватної власності належить по частці квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 1011).

На підтвердження вартості надання послуг та отримання таких споживачами, Концерн «МТМ» надав розрахунок заборгованості за надані послуги по особовому рахунку № НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого відповідачам нараховано заборгованість з оплати за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання води за період з 01.10.2017 р. по 31.08.2023. в сумі 67705,23 грн.

До позову було долучено розрахунок заборгованості (а.с.13-16), який містив технічну помилку у зазначенні номеру особового рахунку та адреси. Така помилка усунута під час апеляційного провадження в порядку перевірки доводів апеляційної скарги.

Розмір заборгованості з оплати за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.10.2017 р. по 31.08.2023. в сумі 67705,23 грн., підтверджується обома розрахунками, що долучені до справи і не спростований апелянтом.

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Відповідно до статей 67, 68 ЖК УРСР наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до статей 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Враховуючи викладене вимоги позову є законними, обґрунтованими і не спростовані належними та допустимими доказами з боку відповідачів.

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу нарахування заборгованості із розрахунку частки у праві спільної часткової власності, то слід зазначити наступне.

У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 статті 544 ЦК України).

Верховний Суд у своїй практиці вказав, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування.

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

У квартирі до якої позивачем надано послуги наявний один особовий рахунок, частки власників не виділені в натурі, особові рахунки не розділено, відповідно заборгованість за надані послуги нараховуються виходячи зі встановлених тарифів та загальної площі приміщення, відповідно відсутні підстави для поділу заборгованості на підставі частки у праві спільної часткової власності відповідачів.

Доводи щодо не проживання відповідача ОСОБА_3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , по-перше не підтверджені належними та допустимими доказами, а по-друге, зважуючи на наявність у даній квартирі частки у справі власності зобов`язують власника утримувати своє майно незалежно від проживання в ньому.

Що стосується застосування до спірних відносин строку позовної давності, то слід зазначити наступне.

Згідно положень ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 263 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позивачем заявлено вимоги щодо стягнення заборгованості за період з 01.10.2017 року по 31.10.2021 року у сумі 67705,23 грн.

Відповідно до пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби СОVID-19» від 30.03.2020 № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020 року, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пункт 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно із постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» в Україні встановлено карантин з 12 березня 2020 року, дія якого тривала до 30 червня 2023 року.

Таким чином, починаючи з дня набрання чинності Закону України від 30.03.2020 №540-IX, тобто з 02.04.2020 року і до 30 червня 2023 року діяло положення про продовження строків позовної давності на період дії карантину.

Враховуючи наведене, вимоги позову щодо стягнення заборгованості за період з 01.10.2017 року по 31.10.2021 року у сумі 67705,23 грн. заявлені у межах строків позовної давності, є доведеними та обґрунтованими.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника за довіреністю ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 17 жовтня 2024 року.

Судді: С. В. Кухар

І.В. Кочеткова

О.З. Поляков