Провадження № 6/175/226/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2024 р. смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Журавель Т.С., за участю секретаря судового засідання Вербицької К.В., , розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова Михайла Олександровича про звернення стягнення на об`єкт нерухомості боржника, яке не зареєстроване у встановленому законом порядку,

ВСТАНОВИВ:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова Михайла Олександровича про звернення стягнення на об`єкт нерухомості боржника, яке не зареєстроване у встановленому законом порядку.

В обґрунтування подання зазначено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця перебуває зведене виконавче провадження № 67640780, з примусового виконання виконавчого листа № 234/15324/15-ц (провадження № 2/234/6266/15) від 27.08.2021 року, що виданий Краматорським міським судом Донецької області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укргазбанк» 289 688,90 грн за кредитним договором № 78-Ф/12-45 від 20.07.2012 року станом на 09.07.2015 року в розмірі 296 980,90 грн; судові витрати на загальну суму 3 389,81 грн., з кожного 1 694,91 грн. 10.12.2021 приватним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника. В ході перевірки майнового стану боржника при примусовому виконанні рішення встановлено, що задовольнити вимоги стягувача в повному обсязі за рахунок звернення стягнення на кошти боржника, рухоме майно неможливо. 16.12.2021 року виїздом за місцем розташування майна приватним виконавцем було встановлено факт того, що в кв АДРЕСА_1 проживають невстановлені особи (орендарі). Зважаючи на це, було здійснено опис та арешт даної квартири, про що винесено відповідну постанову. В ході здійснення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження №67640780, приватним виконавцем встановлено, що стосовно зазначеного майна, яке перебуває в заставі стягувача АБ «Укргазбанк», в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відсутні записи про право власності на квартиру

АДРЕСА_1 , майнові права на яку належать боржнику

ОСОБА_1 , у зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду із даним поданням.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.07.2023 року справу передано за підсудністю на розгляд до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.03.2024 року справу передано за підсудністю на розгляд до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.06.2024 року подання призначено до розгляду.

В судове засідання приватний виконавець не з`явився, про дату, час та місце розгляду подання повідомлявся належним чином.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що подання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова Михайла Олександровича від 23.11.2021 року відкрите виконавче провадження № 67640780, з примусового виконання виконавчого листа № 2/234/15324/15 виданого Краматорським міським судом Донецької області від 27.08.2021 року, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укргазбанк» 289 688,90 грн за кредитним договором № 78-Ф/12-45 від 20.07.2012 року станом на 09.07.2015 року в розмірі 296 980,90 грн; судові витрати на загальну суму 3 389,81 грн., з кожного 1 694,91 грн. 10.12.2021 приватним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за боржником ОСОБА_1 не зареєстровано право власності на нерухоме майно.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості про власника квартири за адресою: АДРЕСА_2 в реєстрі відсутні.

Згідно відповіді начальника відділу реєстрації місця проживання громадян та формування і ведення реєстру територіальної громади на запит приватного виконавця виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова М.О. від 23.11.2021 року, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані особи відсутні.

Директором ТОВ «ОМОКС» у відповідь на запит повідомлено, що ОСОБА_1 було пред`явлено до погашення облігації відповідно до умов Договору №29/4/5/22/Ж участі у будівництві від 16.07.2012 року. Товариством 29.10.2013 року підписано Акт приймання-передачі квартири ОСОБА_1 , який не було отримано останнім особисто. Будинок введено в експлуатацію 19.12.2012 року. Товариством не оформлювалося свідоцтво про право власності на квартиру та не здійснювалась державна реєстрація у зв`язку з невиконанням обов`язку ОСОБА_1 по оплаті вартості послуг забудовника.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб (п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (частина друга статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно з частинами 3, 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Частиною 10 ст. 440 ЦПК України передбачено, що питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Суд звертає увагу на те, що застосування судом положень ч. 10 ст. 440 ЦПК України та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» є крайнім заходом виконання судового рішення, який може бути застосований лише в тому випадку, коли виконавцем вичерпано всі можливі заходи, які передбачені законом щодо примусового виконання рішень за рахунок іншого майна боржника.

Крім того, приватний виконавець повинен надати докази на підтвердження того, що вказане право власності на нерухоме майно належить боржнику, але не зареєстроване в установленому законом порядку.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року (справа №5023/197/12 )

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши матеріали подання, суд доходить висновку про відсутність будь-яких доказів того, що боржник повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а саме підтвердження про отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження та викликів приватного виконавця.

Також відсутні докази того, що приватним виконавцем вчинено всіх передбачених законом заходів щодо виконання судового рішення і доказів того, що такі заходи виявилися безрезультатними.

Крім того, відсутнє підтвердження того, що боржник фактично володіє нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки судом встановлено, що ТОВ «ОМОКС» не оформлялося свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не виконав обов`язку по оплаті вартості послуг забудовника.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що надані приватним виконавцем докази виключають на даний час можливість звернення стягнення на майно в порядку ч. 10 ст. 440 ЦПК України, у зв`язку з чим подання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволення.

Керуючись ст. 258-261, 353, 354, 440 ЦПК України-,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова Михайла Олександровича про звернення стягнення на об`єкт нерухомості боржника, яке не зареєстроване у встановленому законом порядку - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т. С. Журавель