Справа №464/2712/13-ц
пр № 4-с/464/12/24
У Х В А Л А

25 червня 2024 року м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Мички Б.Р.,

за участі секретаря судового засідання Севери Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Городоцького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

в с т а н о в и в:

заявник ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Мартин В.І., звернувся в суд із скаргою, в якій просив визнати протиправними дії державного виконавця від 06.03.2024 щодо відмови у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження №45547912; зобов`язати державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження №45547912 з виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14.05.2013 у зв`язку з виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

В обґрунтування скарги заявник покликається на те, що у Городоцькому районному відділі державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області перебуває виконавче провадження №45547912 з примусового виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14.05.2013 про стягнення з нього на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором. 07.02.2024 він повністю сплатив заборгованість, однак постанови про закриття виконавчого провадження не отримував. 06.03.2024 від державного виконавця надійшов лист про те, що АТ «УкрСиббанк» оскаржило дії державного виконавця щодо зняття арешту з коштів боржника. Окрім цього, стягувач зазначив, що станом на 15.02.2024 заборгованість боржника становить 7422,77 євро та 11 175, 73 грн. пені. На підставі цього, державний виконавець повідомив про те, що підстави для завершення виконавчого провадження відсутні, так як останнім проводиться розрахунок заборгованості в еквіваленті до євро на момент перерахування коштів стягувачу. Вказав, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 14.05.2013 визначено остаточну суму стягнення за кредитним договором всього 130 887, 62 грн, без зазначення еквіваленту цієї суми у валюті, про що видано виконавчий лист. Незважаючи на наявність іншого боржника ОСОБА_2 , ним сплачено повністю всю суму, зазначену у судовому рішенні, а також виконавчий збір. Вважає дії державного виконавця щодо відмови у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження та проведення перерахунку заборгованості в еквіваленті до євро на момент перерахування коштів стягувачу протиправними, та такими, що порушують його законні права та інтереси, а тому просив суд зобов`язати державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Мартин В.І. у судове засідання не з`явилися, представник заявника звернулася до суду із заявою, в якій скаргу підтримала з підстав, що у такій викладені, просила розгляд скарги здійснювати за відсутності заявника та його представника.

Державний виконавець Городоцького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду скарги, що відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Оглянувши матеріали скарги, суд приходить до такого висновку.

Як вбачається з матеріалів скарги та встановлено судом, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 14.05.2013 у справі №464/2712/13-ц стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно в користь ПАТ «УкрСиббанк» 11 474,52 євро, що за курсом НБУ становить 119 712,89 грн. заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом та 11 174,73 грн пені, а всього 130 887,62 грн заборгованості за кредитним договором №0 від 02.11.2006; вирішено питання розподілу судових витрат.

На підставі зазначеного рішення Сихівським районним судом м. Львова 13.08.2013 видано ПАТ «УкрСиббанк» виконавчий лист, який стягувачем пред`явлено до примусового виконання у відділ державної виконавчої служби Городоцького районного управління юстиції.

24.11.2014 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №45547912 з примусового виконання виконавчого листа №464/2712/13-ц, виданого 13.08.2013.

Окрім цього, в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем 29.04.2015 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 05.06.2015 постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника та інші доходи боржника, 18.01.2024 постанову про арешт коштів боржника.

07.02.2024 державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з коштів боржника, при цьому, останній виходив з того, що боржником ОСОБА_1 погашено суму заборгованості.

Як видно з листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на виконання доручення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 21.02.2024 розглянуто звернення АТ «УкрСиббанк» від 16.02.2024. У такому, серед іншого, зазначено те, що 02.02.2024 на рахунок відділу надійшли кошти в сумі 77 000,70 грн, сплачені боржником. Державним виконавцем 07.02.2024 винесено постанову про зняття арешту з коштів боржника, оскільки боржником сплачено залишок боргу в розмірі 76 717,90 грн. Окрім цього, вказано, що виконавчим листом у відповідності до резолютивної частини, судом встановлено «Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно в користь ПАТ «УкрСиббанк» 11 474,52 євро, що за курсом НБУ становить 119 712,89 грн заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом та 11 174,73 грн. пені, а всього 130 887, 62 грн. заборгованості за кредитним договором №0 від 02.11.2006, тобто узагальнено заборгованість за кредитним договором у гривні. Згідно з інформацією відділу, боржником погашено заборгованість, яку визначено виконавчим листом у гривні.

Так, зі змісту скарги ОСОБА_1 встановлено, що всупереч повного виконання боржником рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14.05.2013, державний виконавець у листі за вихідним №26.6.20/3060 від 06.03.2024 повідомив про відмову у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження №45547912 та про проведення перерахунку заборгованості в еквіваленті до євро на момент перерахування коштів стягувачу.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому, правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

З огляду на зазначене виконання за виконавчим листом повинне було здійснюватися в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до частин першої-третьої цієї статті у разі якщо кошти боржника в іноземній валюті розміщені на рахунках, внесках або на зберіганні у банку чи іншій фінансовій установі, які мають право на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, виконавець зобов`язує їх продати протягом семи робочих днів іноземну валюту в сумі, необхідній для погашення боргу. У разі якщо такі кошти розміщені в банку або іншій фінансовій установі, які не мають права на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, виконавець зобов`язує їх перерахувати протягом семи робочих днів такі кошти до банку або іншої фінансової установи за вибором виконавця, що має таке право, для їх реалізації відповідно до частини першої цієї статті. У разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Як встановлено судом, виконавче провадження №45547912 відкрито за виконавчим листом, виданим Сихівським районним судом м. Львова на підставі рішення суду, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в іноземній валюті із визначенням її еквіваленту в гривні за офіційним курсом НБУ станом на час ухвалення рішення.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, суд вирішив стягнути з відповідачів грошові кошти саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржників, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржників, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням судового рішення.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 05.02.2020 у справі №750/2000/18 (провадження №61-38514св18), від 22.09.2023 у справі №2-1540/12 (провадження №61-6860св23).

Враховуючи викладене, державний виконавець під час примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, повинен керуватися положеннями статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки між стягувачем та боржниками існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом в іноземній валюті євро.

При цьому, погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, боржник повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу.

Таким чином, доводи заявника про те, що стягненню за виконавчим листом підлягала сума заборгованості, зазначена у резолютивній частині рішення суду у національній валюті України за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення, а відповідно у нього відсутня заборгованість у зв`язку з її повним погашенням, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця щодо здійснення відповідного перерахунку заборгованості та відмови у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження №45547912 є правомірними та відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для задоволення скарги на дії державного виконавця.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, датою постановлення ухвали суду в справі, призначеній до розгляду на 20.06.2024, є дата складення повного судового рішення, а саме 25.06.2024.

Керуючись ст. ст. 259-261, 268, 447, 450, 451 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Городоцького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 25.06.2024.

Суддя Мичка Б.Р.