Провадження № 22-ц/802/1085/24 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника позивача (в режимі відеоконференції) ОСОБА_1 ,

представника особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення частки майна особи за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_6 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2024 року

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_3 через свого представника адвоката Легку О. Ю. звернувся до суду із зазначеним позовом та просив суд визначити частку ОСОБА_4 на житловий будинок загальною площею 70 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080, якою він володіє спільно з ОСОБА_5 , у розмірі 1/2 частини.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 серпня 2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження.

У вересні 2024 року ОСОБА_3 через свого представника адвоката Легку О. Ю. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову та просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_6 .

Заяву мотивував тим, що зазначений житловий будинок, який перебував у спільній сумісній власності відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та є предметом заявленого ним позову, був відчужений ОСОБА_5 згідно з договором дарування від 22 серпня 2024 року ОСОБА_6 . Зазначав, що відповідачі під час розгляду справи будуть продовжувати укладати фіктивні договори для уникнення виконання в майбутньому рішення суду у разі його задоволення, оскільки ОСОБА_5 після відкриття провадження у справі відчужила згаданий житловий будинок на користь своєї матері ОСОБА_6 , яка може його відчужити на користь третіх осіб, що істотно утруднить чи унеможливить виконання рішення суду.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2024 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

Вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_6 .

Ухвалу суду допущено до негайного виконання.

У поданій апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_6 , покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу суду скасувати як незаконну і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову є помилковими та зроблені з порушенням норм процесуального права. Суд дійшов передчасного висновку про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження належного їй житлового будинку, оскільки на момент розгляду справи не існувало жодних належних та достовірних доказів щодо вчинення нею чи відносно неї удаваного правочину. Суд не врахував, що позивач належним чином не обґрунтував свого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист його прав, за захистом яких він звернувся до суду. У заяві належним чином не обґрунтовано, які існують обставини, що можуть свідчити про реальну можливість невиконання рішення суду у разі задоволення позову. В заяві про забезпечення позову не наведено обставин, які б давали підстави вважати, що рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог, може бути не виконане відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_7 , вважаючи, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно та заборони його відчуження є співмірним із позовними вимогами, які заявлені позивачем, просила оскаржувану ухвалу суду залишити без змін. Вказувала, що на момент звернення до суду з позовною заявою та заявою про забезпечення позову спірне нерухоме майно перебувало у власності ОСОБА_5 . Державна реєстрація житлового будинку здійснена 08 серпня 2023 року. На момент реєстрації нерухомого майна відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, що свідчить про належність цього майна їм на праві спільної сумісної власності подружжя. Однак, ОСОБА_5 відчужила нерухоме майно на користь своєї матері ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 22 серпня 2024 року, а ОСОБА_4 надав згоду на відчуження нерухомого майна, що нотаріально посвідчена та зареєстрована в реєстрі, що підтверджує, що майно перебувало у спільній сумісній власності подружжя. Вказана обставина свідчить про свідомий намір відповідачів відчужити майно, що перебувало у спільній сумісній власності. Зважаючи на поведінку відповідачів, в майбутньому це може призвести до подальшого відчуження нерухомого майна, оскільки такі дії вже були вчинені відповідачами 22 серпня 2024 року після звернення до суду з позовною заявою 09 серпня 2024 року та відкриття провадження у справі 13 серпня 2024 року.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Про причини неявки апеляційний суд не повідомили.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності відповідачів згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника позивача, а також представника особи, яка не брала участі у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність безпосереднього зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами по справі існує спір щодо визначення частки боржника у нерухомому майні з метою належного виконання рішення суду у справі про відшкодування майнової шкоди. Позивач ОСОБА_3 у заявлених позовних вимогах просив суд визначити частку відповідача ОСОБА_4 на житловий будинок загальною площею 70 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080, якою він володіє спільно з відповідачем ОСОБА_5 , у розмірі 1/2 частини.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 серпня 2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження.

З доданого до заяви про забезпечення позову копії договору дарування від 22 серпня 2024 року вбачається, що ОСОБА_5 безоплатно відчужила на користь своєї матері ОСОБА_6 житловий будинок, який перебував у спільній сумісній власності відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та є предметом спору.

23 вересня 2024 року стороною позивача подано на адресу суду заяву про залучення співвідповідача та зміну предмету позову (заявлено вимогу про визнання договору дарування житлового будинку недійсним). Вказана заява на момент розгляду заяви про забезпечення позову не вирішувалась судом першої інстанції.

З наявної у Єдиному державному реєстрі судових рішень інформації вбачається, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2024 року у цій справі прийнято до розгляду подану 23 вересня 2024 року ОСОБА_3 заяву про зміну предмету позову та залучено до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_6 .

В заяві про вжиття заходів забезпечення позову позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1 вказали на ймовірну загрозу того, що нерухоме майно, що є предметом заявленого позову, може бути відчужене у майбутньому на користь третіх осіб, що може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Врахувавши доводи поданої стороною позивача заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки предметом пред`явленого ОСОБА_3 позову є житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_6 , тому невжиття заходів забезпечення позову може мати негативні наслідки та ускладнити виконання ймовірного судового рішення в разі задоволення позову, оскільки ОСОБА_6 може відчужити спірне майно третім особам до вирішення справи по суті.

Разом з тим, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України). Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України). Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такий правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Отже, вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки спір стосується нерухомого майна, яке предметом позову. Невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту зазначеного рухомого майна та заборони його відчуження може істотно ускладнити ефективний захист прав ОСОБА_3 у випадку задоволення його позову.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду про задоволення заяви про забезпечення позову представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_6 про те, що оскаржувана ухвала про забезпечення позову є незаконною, постановлена судом з порушенням норм процесуального права, є безпідставними та колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, наведених у мотивувальній частині судового рішення, є власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи і не свідчать про порушення судом норм процесуального права.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У розглядуваному випадку позивач заявив вимоги майнового характеру, предметом яких є спірне нерухоме майно, а тому накладення арешту на нього та заборони його відчуження жодним чином не завдасть шкоди та збитків ОСОБА_6 , яка після постановлення оскаржуваної ухвали залучена судом першої інстанції в якості співвідповідача у цій справі, і до неї пред`явлені вимоги про визнання недійсним договору дарування спірного нерухомого майна, та не позбавить її конституційних прав на володіння та користування нерухомим майном, оскільки такі заходи спрямовані виключно на заборону відчуження нерухомого майна третім особам, мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову у позові.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права. Підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: