ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4594/24 Справа № 211/2391/20 Суддя у 1-й інстанції - Середня Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді БондарЯ.М.

Суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

сторони

позивач Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Пронін Олег Анатолійович на заочне рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2021 року, ухваленого суддею Середньою Н.Г. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 01 лютого 2021 року,

УСТАНОВИВ

У квітні 2020 року позивач Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідачам щомісячно, відповідно до тарифів на вказані послуги здійснювалося постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , але відповідачі в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювали, в результаті чого виникла заборгованість за період з 01.10.2015 по 01.03.2020 за надані послуги з централізованого опалення в сумі 16 418,88 грн, яку позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів.

Заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2021 року позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» задоволені.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП суду невідомий) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» (, місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, 9) заборгованість за період з 01.10.2015 по 01.03.2020 за надані послуги з централізованого опалення в сумі 16 418 (шістнадцять тисяч чотириста вісімнадцять) гривень 88 коп.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» судовий збір в сумі в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 коп., тобто по 700 (сімсот) гривень 67 коп. з кожного.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням через свого представника ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Пронін О.А., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване заочне рішення, ухвалити нове, яким у повному обсязі відмовити Комунальному підприємству теплових мереж «Криворіжтепломережа» в задоволенні позову та стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

При цьому, скаржник зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі, що свідчить про необізнаність відповідача про наявність даного спору в суді першої інстанції. Наголошує на тому, що розгляд справи відбувався без належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 , що є порушенням норм процесуального права і підставою для скасування судового рішення.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не є власником або наймачем (орендарем) квартири та вказує на те, що відповідач вже більше 7-ми років фактично не користувався житлово-комунальними послугами у спірний період, з 01.10.2015 по 01.02.2020, тому вважають позовні вимоги заявлені до ОСОБА_1 необґрунтованими.

Окрім того, представник ОСОБА_4 вказує на те, що ОСОБА_1 не укладав взагалі з КПТМ «Криворіжтепломережа» будь-яких договорів на оплату житлово-комунальних послуг та не оплачував спірні послуги.

Також представник відповідача наголошує на тому, що позивач звернувся до суду у травні 2020 року з пропуском строку позовної давності щодо частини позовних вимог, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 , позивач КПТМ «Криворіжтепломережа» просить залишити апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 без задоволення, а заочне рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2021 року без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20-23), та є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які надаються КПТМ «Криворіжтепломережа» за вказаною адресою.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню та гарячому водопостачанню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII), Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 р. № 2633-IV (далі Закон № 2633-IV) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила).

Згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по АДРЕСА_1 за період з 01.10.2015 по 01.02.2020 за надані послуги з централізованого опалення в сумі 16418,88 грн (а.с. 7).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову в повному обсязі, на підставі досліджених доказів наданих позивачем, виходив з обгрунтованості та доведеності заявлених позовних вимог.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повного задоволення позову та не погоджується з доводами сторони відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем були надані послуги з постачання теплової енергії за адресою АДРЕСА_1 , за якою зареєстровані відповідачі по справі, зокрема і ОСОБА_1 . Однак, останні належним чином не виконували своїх зобов`язань по оплаті за отримані послуги, у зв`язку з чим, у них перед КП ТМ «Криворіжтепломережа» утворилась заборгованість за період з 01 жовтня 2015 по 01 березня 2020 яка становить 16 418,88 грн., яка підлягає стягненню. Такий висновок суд є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

За пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина 1 статті 9 Закону України « Про житлово-комунальні послуги »).

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України « Про житлово-комунальні послуги » ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Згідно зі статтею 16 Закону України « Про житлово-комунальні послуги » порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідачів оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 19 Закону України « Про теплопостачання », споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно з пунктом 24 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил).

Так, з матеріалів справи встановлено, що житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у приватній власності, власником якого є ОСОБА_3 на ім`я якої відкрито особовий рахунок за № НОМЕР_3 (а.с.7).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що в квартирі, окрім власника з 09.09.2011 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості за житлово-комунальні послуги за послугу з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2015 по 01 березня 2020 становить 16 418,88 грн. (а.с.7)

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що протягом дії опалювальних сезонів, позивач свої зобов`язання по наданню житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , виконував належним чином, однак відповідачі оплату за спожиті послуги не вносили, в результаті чого виникла заборгованість в загальному розмірі 16 418,88 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.

Позивач направляв на адресу відповідача ОСОБА_3 повідомлення про наявність заборгованості з вимогою її погасити, яке залишилось поза його увагою.

Докази звернення відповідача в установленому законодавством порядку з претензіями щодо порушення порядку надання житлово-комунальних послуг КПТМ «Криворіжтепломережа», зміни їхніх споживчих властивостей та перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт, складання та підпису відповідних актів-претензій у зв`язку з цим у матеріалах справи також відсутні.

Доводи сторони відповідача про те, що він не є власником квартири та не користується послугами позивача більше 7-ми років, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі, тобто він є споживачем наданих послуг, тому несе солідарну відповідальність з іншими відповідачами по справі.

У пунктах 2, 5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VІІІ встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг уц порядку і випадках визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавста, у строки встановлені відповідними договорами. Відсутність такого договору не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача.

З урахуванням новедених вище норм закону, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що він не укладав договір про надання послуг з позивачем, тому не повинен оплачувати надані позивачем послуги з централізованого опалення.

Щодо застосування позовної давності, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Судом встановлено, що саме за заявою скаржника ОСОБА_1 заочне рішення було переглянуто судом першої інстанції 13 лютого 2024 року, при цьому із заявою про застосування строку позовної давності до суду першої інстанції під час перегляду заочного рішення скаржник не звертався, хоча мав об`єктивну можливість подати відповідну заяву у суді першої інстанції, проте своїм правом не скористався.

Доводи сторони відповідача про неналежне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів відхиляє, оскільки матеріалами справи підтверджено направлення судом відповідачам ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви з додатками, а також судових викликів на адресу реєстрації відповідачів, проте повернення поштового відправлення з відміткою : «адресат відсутній за вказаною адресою», в розумінні норм п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України є належним повідомленням сторони по справі про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до положень п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Матеріали справи містять конверт в якому відповідачам надсилалась ухвала про відкриття провадження з копією позовної заяви, який був повернутий до суду з відміткою поштового відділення : «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.29).

Інших доводів, які б свідчили про помилковість висновків суду в цій справі, апеляційні скарги не містять.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Інші доводи, викладені в апеляційних скаргах зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Пронін Олег Анатолійович залишити без задоволення.

Заочне рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено 03 липня 2024 року.

Головуючий

Судді: