Провадження №2-з/367/246/2024
УХВАЛА

Іменем України

20 листопада 2024 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Мерзлий Л.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Горішняков Володимир Ілліч, про забезпечення позову,-

встановив:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Горішняков Володимир Ілліч, до Державного підприємства «Документ» про захист прав споживачів, в якій просить зобов`язати Державне підприємство «Документ» в особі відокремленого підрозділу філії в Німеччині, м. Берлін, видати ОСОБА_1 оформлений паспорт громадянина України для виїзду за кордон (серія НОМЕР_1 , дата видачі: 13.02.2024, дійсний до: 13.02.2034, орган, що орган: 2129), в порядку та на підставі законодавства України, яке було чинне на момент звернення із заявою про його оформлення 05.01.2024, тобто без пред`явлення військово-облікових документів.

Разом з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, згідно якої представник заявника просить заборонити Державному підприємству «Документ» в особі відокремленого підрозділу філії в Німеччині, м. Берлін, повертати паспорт громадянина України для виїзду за кордон виданий на ім`я ОСОБА_1 (серія НОМЕР_1 , дата видачі: 13.02.2024, дійсний до: 13.02.2034, орган, що орган: 2129) відповідному територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС для зберігання.

Вказана заява обґрунтована тим, що станом на зараз паспорт громадянина України для виїзду за кордон (серія НОМЕР_1 , дата видачі: 13.02.2024, дійсний до: 13.02.2034, орган, що орган: 2129) виданий на ім`я ОСОБА_1 , знаходиться у відокремленому закордонному підрозділі - філії у Німеччині (м. Берлін). Представник заявника стверджує про те, що відповідач може у будь який момент відправити закордонний паспорт позивача до ГУ ДМС України в Закарпатській області (як органу, який здійснив оформлення вказаного паспортного документа) на зберігання. Такі дії відповідача можуть істотно ускладнити виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог, адже закордонний паспорт позивача в такому разі перебуватиме за межами контролю відповідача і позивачу доведеться звертатись до ДМС України та його територіальних підрозділів для повторного направлення паспорту до відповідача, щоб останній міг виконати рішення суду.

Дослідивши подану заяву, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України, передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Ч. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Аналіз вказаних правових норм свідчить, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Також слід звернути увагу, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Тому достатнім обґрунтуванням для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

До аналогічних висновків прийшов і Верховний Суд в своїй Постанові від 17.10.2018 р. № 183/5864/17-ц|61-38692св18.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом встановлено, що 19.11.2024 через підсистему електронний суд надійшов позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Горішняков Володимир Ілліч, до Державного підприємства «Документ» про захист прав споживачів.

Так, представник заявника як на підставу для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії відповідачем, посилається на існування ризиків невиконання рішення суду в разі задоволення вказаного вище позову, оскільки паспортний документ може бути повернутий до органу, що його видав. Разом з тим, до заяви про забезпечення позову не долучені докази на підтвердження того, де перебуває паспортний документ та терміни його повернення до органу ДМС, який його видав.

Враховуючи викладене, оскільки до заяви не долучено доказів на підтвердження заявлених вимог, відтак, заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Горішняков Володимир Ілліч, про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 149-153, ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суддя

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Горішняков Володимир Ілліч, про забезпечення позову, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Л.В. Мерзлий