КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

секретар Цуран С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за борговими розписками,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 21 518 086,01 грн за борговими розписками від 14.07.2017, 19.04.2018, 14.11.2018, 15.11.2018.

30.11.2023 ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову, у якій просила:

- накласти арешт на статутний капітал усіх юридичних осіб в межах частки корпоративних прав, де засновником та/або кінцевим беніфіціаром є ОСОБА_1 ;

- накласти арешт на усі об`єкти нерухомого майна, та частки в нерухомому майні, а саме частці квартири, що є об`єктом спільної часткової власності, земельні ділянки що належать на праві власності ОСОБА_1 ;

- накласти арешт на усі транспортні засоби (автомобілі), що належать на праві власності ОСОБА_1 .

Заяву про забезпечення позову обґрунтовувала тим, що метою отримання коштів за борговими розписками ОСОБА_1 був саме розвиток його бізнесу, тому всі фінансові надбання ОСОБА_1 є наслідком витрачених ним грошових коштів, які були набуті через отримання їх в позику від ОСОБА_3 за борговими розписками. Сума боргу відповідачем за розписками не повернута позивачу у повному обсязі. Повернення вказаної суми боргу відповідачем в судовому порядку є єдиним можливим і необхідним способом захисту особистих майнових інтересів позивача, оскільки позивачем неодноразово вживались заходи задля мирного повернення грошових коштів, які відповідач отримав у борг, але свій обов`язок він і досі не виконав. Дані обставини свідчать про недобросовісність боржника, який не має намірів повертати грошові кошти, взяті ним у борг за вказаними розписками. Більше того, відповідач розуміє невідворотність виконання свого обов`язку з повернення боргу, але усілякими способами намагається уникати повернення грошових коштів, шляхом вчинення дій, які унеможливлюють стягнення. Наразі існує велика вірогідність того, що боржник передає свої майнові права на нерухоме та рухоме майно, корпоративні права, шляхом продажу своїх часток у товариствах, де він здійснює підприємницьку діяльність. Такі дії можуть бути вчинені для приховування його майнового стану та фінансової можливості виконати свої боргові зобов`язання перед позивачем за розписками. Тому незабезпечення позову може суттєво ускладнити та зробити неможливим виконання рішення по справі в майбутньому, так як відповідач повинен повернути позивачу значну суму коштів за розписками, що тривалий час ним не виплачувалась, а майно боржника, яке могло б слугувати забезпеченням суми боргу, наразі може бути реалізовано його власником усілякими можливими способами (т. 1 а.с. 210-216).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2023 заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення грошових коштів за борговими розписками задоволено. Вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 в межах ціни позову, що складає 21 518 086,01 грн (т. 2 а.с. 121-122зв.).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 . Вказує, що позивач не надала жодних доказів на підтвердження того, що відповідач має намір відчужити належне йому майно, а також, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім того, судом не взято до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову (співвласників майна з відповідною часткою ОСОБА_1 ).

20.06.2024 ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу та вказано, що майно, на яке було накладено арешт належить лише ОСОБА_1 та загальна вартість нерухомого та рухомого майна, на яке було накладено арешт становить близько 5 106 868,65 грн і забезпечує виконання лише 23% від загального розміру всіх позовних вимог, які становлять 21 518 086,10 грн.

До того ж, встановлений оскаржуваною ухвалою захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, тому обраний позивачем спосіб захисту є ефективним для забезпечення виконання позовних вимог у разі прийняття відповідного рішення.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заперечувала проти поданої апеляційної скарги та просила її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до положень п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову є накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно із ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також убезпечення від спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Із матеріалів справи вбачається, предметом спору у даній справі є заборгованість грошових коштів отриманих ОСОБА_1 у ОСОБА_2 на підставі боргових розписок від 14.07.2017, від 19.04.2018, від 14.11.2018, від 15.11.2018, на загальну суму 21 518 086,01 грн, та складається з 210 000,00 доларів США, що еквівалентно 7 568 946,00 грн - сума основного боргу за розписками; 173 712,00 доларів США, що еквівалентно 6 261 032,13 грн - щомісячна сума трьох відсотків за користування грошовими коштами; 1 236 595,07 грн - 3 % річних за період з 15.11.2020 по 07.11.2023; 6 451 512,93 грн - інфляційні втрати за період з 15.11.2020 по 07.11.2023.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що, ОСОБА_2 , у розрізі заявлених позовних вимог, враховуючи підстави та предмет позову, наведено обґрунтовані підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне ОСОБА_1 майно, впливатиме на ефективність захисту та унеможливить виконання рішення суду про ймовірне задоволення позовних вимог. При цьому, зважаючи на те, що позовні вимоги, у межах яких подано заяву про забезпечення позову, є майновими вимогами, то обраний позивачем спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та відповідає меті забезпечення позову.

Посилання апелянта на те, що обраний позивачем вид забезпечення позову порушує та буде порушувати охоронювані законом інтереси осіб, що не є учасниками судового процесу, проте є співвласниками майна з відповідною часткою, є безпідставним з огляду на те, що арешт накладено лише на частину майна, яка належить відповідачу, що підтверджується інформацією з Державного земельного кадастру від 12.06.2024, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.11.2023, витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 17.06.2024. Тому, обраний позивачем вид забезпечення позову не зачіпає інтереси третіх осіб (т. 3 а.с. 78-85).

Таким чином, наведені позивачем обставини свідчать про наявність реальної загрози настання обставин, які можуть унеможливити ефективне виконання майбутнього судового рішення у разі вирішення спору на її користь, що відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України є підставою для вжиття заходів забезпечення його позову.

З наведених у заяві про вжиття заходів забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що заявлений позивачем захід забезпечення позову шляхом накладення арешту взаємопов`язаний з предметом спору, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача.

Таким чином доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст виготовлено 14 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді