ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2024 року м. Кропивницький

справа № 394/759/23

провадження № 22-ц/4809/840/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Головань А.М., Карпенко О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Зубіцької Н. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2024 року (суддя О.М. Запорожець).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики.

В обґрунтування вказав, що 20 березня 2015 року між ним та відповідачем був укладений письмовий договір позики грошових коштів, за умовами якого позивач передав відповідачу у позику грошові кошти в розмірі 1 500 000 грн, з кінцевим терміном повернення до 31 грудня 2015 року. Вказану позику відповідач повернув вчасно.

29 грудня 2020 року між сторонами укладений договір позики грошових коштів, за умовами якого позивач передав відповідачу у позику 600 000 гривень з кінцевим терміном повернення до 29 грудня 2022 року. На підтвердження передачі вказаних грошових коштів відповідач склав розписку, в якій підтвердив отримання коштів та власноруч поставив підпис і особисті дані.

Відповідач не повернув позичені кошти вчасно.

Починаючи з січня 2022 року позивач неодноразово звертався до позичальника з проханням повернути борг і постійно отримував відповідь з проханням зачекати, а в подальшому відповідач перестав виходити на зв`язок.

ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 29.12.2020 року в загальному розмірі 637 444,49 грн., з яких: 600 000 грн за договором позики, 99962 грн - 3 % річних від простроченої суми та 27482,49 грн інфляційні витрати за період з 29.12.2022 року по 19.07.2023 року.

У відзиві на позовну заяву сторона відповідача заперечує проти позовних вимог.

Вказує, що розписка, надана позивачем в якості доказу виникнення боргових зобов`язань, є фіктивною, оскільки у вказану дату гроші йому не передавалися та не позичалися, так само як і у інший день.

Вказана розписка не є первинним документом, який складений в момент передачі коштів і не є документом, який підтверджує факт передачі коштів від позивача до відповідача. Документ був укладений фіктивно, бо дії описані в даному документі фактично не відбувались в момент складання цього документа, як і не відбувались в інший час.

Оскільки позивачем не надано доказів, на підставі яких, він позичав кошти, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Судове рішення

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 20.02.2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, відмовлено.

Суд першої інстанції вказав, що дослідивши оригінал розписки, який був наданий представником позивача в ході судового розгляду справи, відповідно до якої, як стверджує позивач, відповідач позичив грошові кошти, встановлено, що в розписці не зазначено про факт передачі та отримання суми коштів, не зазначено точної дати, в строк якої відповідач повинен був повернути грошові кошти, розписка нотаріально не посвідчена, при складанні розписки не було залучено свідків.

На переконання суду, представник позивача жодним чином не довів факту передачі позивачем та отримання відповідачем коштів в борг, а також складання розписки самим відповідачем, тобто не довів факту існування боргових зобов`язань, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2024 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю.

В обґрунтування оскарження вказує, що суд не врахував вимоги закону висновки Верховного Суду, за якими розписки про передачу коштів підтверджує не лише факт укладання договору, а й передачу коштів.

Доказів повернення коштів позичальником не надано, тому вимога про стягнення коштів підлягає задоволенню.

Відзив на апеляційну скаргу

Адвокат Мельник О.А., яка діє в інтересах відповідача, подала відзив на апеляційну скаргу, яким просить відмовити в задоволенні скарги і залишити рішення першої інстанції без змін.

Вказує, що відповідач за розпискою кошти не отримував, позивач не довів позовні вимоги. В розписці не вказано про передачу та отримання коштів. Розписка написана в забезпечення повернення коштів, договір який не укладався.

Рух справи

Ухвалою суду від 10 травня 2024 року відкрито провадження у даній справі; встановлено строк для подачі відзиву.

30 травня 2024 року закінчено підготовчі дії, справу призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 19 червня 2024 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

Учасників справи належним чином повідомлено про дату,час та місце апеляційного розгляду справи (а.с.147-150).

На підставі розпорядження керівника апарату апеляційного суду від 18 червня 2024 року № 107 здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи між суддями, за результатами якого членів колегії з розгляду даної справи суддів Дуковського О.Л. та ОСОБА_3 замінено суддями Голованем А.М. та Карпенком О.Л.

Ухвалою суду від 18 червня 2024 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Бабенка Р.В. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Позиція учасників справи в суді апеляційної інстанції

19 червня 2024 року через систему електронний суд від представника відповідача адвоката Мельник О.О. надійшла заява про розгляд справи без її участі. Представник просила суд взяти до уваги обґрунтування, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та залишити рішення суду першої інстанції без змін (а.с.156).

Представник позивача адвокат Бабенко Р.В., який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні.

Обставини справи

Судом встановлено, що позивачем надано суду розписку, в якій зазначено, що ОСОБА_2 взяв в боргу ОСОБА_1 600000 грн. (шістсот тисяч гр.) терміном на 24 місяці. Виплату здійснюватиме частинами./а.с.50/.

Між сторонами мав місце договір позики грошових коштів, з якого вбачається, що 20.03.2015 року позивач позичив відповідачу 1 500 000 грн. Договір посвідчувався приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Побіянською Н.Б. /а.с.12/. Зобов`язання виконане.

Суд, візуально дослідив зазначені документи, встановив, що підписи ОСОБА_2 суттєво відрізняються на доданих договорах, що може вказувати, що розписка не складалася відповідачем.

Позиція апеляційного суду

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення скасуванню з ухваленням нового, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно із частинами першою та другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18 звернула увагу на те, що під розпискою на практиці, як правило, розуміється письмовий документ, який містить відомості про певні обставини, наприклад про отримання однією особою від іншої грошей, іншого майна тощо. Розписка у такому значенні є письмовим доказом, який доводить виникнення правочину між сторонами.

Таке розуміння узгоджується із законом. Відповідно до частини першої статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 545 ЦК України в разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання; у цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно до абзацу третього частини першої статті 937 ЦК України письмова форма договору зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчено розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Водночас законом не встановлено, що факт отримання грошових коштів має бути підтверджений певними засобами доказування. Тому кожна зі сторін може доводити таку обставину або спростовувати її будь-якими доказами. Зокрема, таким доказом може бути положення договору про одержання однією стороною від іншої грошових коштів. Натомість заінтересована сторона може спростовувати цю обставину іншими доказами, які, наприклад, свідчать про підписання договору або розписки, якщо вона втілена в окремому документі, під впливом помилки, обману, насильства тощо.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 755/5942/20.

З матеріалів справи виходить, що між сторонами 29.12.2020 року укладений договір позики, який виражений у вигляді розписки, що діючим законодавством визнається як досягнута домовленість, за якою мовою оригіналу « ОСОБА_2 взяв в боргу ОСОБА_1 600000 грн (шістсот тисяч гр.) терміном на 24 місяці. Виплату проводитиме частинами. Паспорт НОМЕР_1 виданий Новоархангельським РВ УМВС Кіровоградської області 16 вересня 2000 року. 29.12.2020 року. Підпис/а.с.50/.

Закон не вимагає нотаріального посвідчення договору позики, проте за домовленістю сторін чи на вимогу однієї з сторін, договір може бути нотаріально посвідчений.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Належними, допустимими та достатніми доказами відповідач не спростував наявність домовленості та отримання коштів.

Суд першої інстанції, потрактував вимоги процесуального законодавства на власний розсуд, вказавши що позивач належним доказом не довів отримання відповідачем коштів. При цьому положення законодавства щодо змагальності сторін по такій категорії справ, саме на відповідача покладає обов`язок спростувати отримання коштів, довести невідповідність підпису на розписці.

Згідно до статті 203 ЦК України умовами чинності правочинів є: законність змісту правочину; наявність у сторін (сторони) необхідного обсягу цивільної дієздатності; наявність об`єктивно вираженого волевиявлення учасника правочину та його адекватність внутрішній волі учасника правочину; відповідність форми вчиненого правочину вимогам закону; спрямованість волі учасників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату.

Суд не врахував, що у справах про стягнення заборгованості на підставі договорів позики, укладених як у формі розписки, необхідно досліджувати відповідну боргову розписку. Якщо відповідач не визнає автентичність підпису на розписці ОСОБА_4 від 29 вересня 2020 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи, то дане питання підлягає з`ясуванню за наслідком спростування належними доказами позичальника. Пояснень про складання розписки іншій особові, при цьому що оригінал знаходився у позивача, що в розписці не підпис ОСОБА_2 , фіктивність правочину, жодним чином не доводилося ОСОБА_2 .

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша,третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Умови позики, викладені в розписці, відповідачем не спростовані, відтак договір між сторонами відбувся.

За вищевикладеного, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду апеляційним судом, внаслідок чого судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення вимог. Колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позову в частині вимоги стягнення позичених відповідачем коштів у сумі 600 000 грн.

Вимоги щодо застосування положень ст. 625 ЦК відносно відсотків та інфляційних втрат, суми які вираховані позивачем і заявлені до стягнення, не підлягають задоволенню, за наступного.

З 24 лютого 2022 року, відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні введено режим воєнного стану.

Внесено низку змін до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", розділу Цивільного кодексу України, а також а також до законів "Про банки та банківську діяльність", "Про споживче кредитування" та "Про іпотеку" .

За якими, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Під час воєнного стану та протягом 30 днів після його закінчення (скасування) кредитор суттєво обмежується в правах. Зокрема, він не вправі:

збільшувати відсоткову ставку (виняток коли змінна відсоткова ставка закріплена договором);

нараховувати штрафи, пені, 3 % річних, інфляційні втрати або накладати інші види відповідальності в разі прострочення внесення платежів;

вимагати погашення боргу в повному обсязі або достроково (коли в договорі передбачені певні конкретні строки погашення);

іпотекодержатель не може протягом цього періоду набути права власності на предмет іпотеки, продати відповідний об`єкт нерухомості, виселити з нього мешканців.

Так як строк виконання зобов`язання за договором між сторонами виник з 30.12.2022 року (позика 29.12.2020 на 24 місяці, тобто по 29 грудня 2022 року), в період дії Закону, який обмежує нарахування виплат, обумовлених ст. 625 ЦК, вимоги про стягнення відсотків та інфляційних втрат не підлягають задоволенню.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За встановлених судом апеляційної інстанції обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати

В порядку ст. 141 ЦПК, у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги підлягає розподілу судові витрати з урахуванням обсягу задоволених вимог.

Стягненню підлягає сплата судового збору за подачу позову та апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог в дохід держави, так як позивач в силу п.10 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2024 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 ) заборгованість за договором позики від 29 грудня 2020 року в сумі 600 000 грн.

В решті заявлених вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 14 978,90 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 01 липня 2024 року.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді А.М. Головань

О.Л. Карпенко