Справа № 562/1338/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2024 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді Кушніра О.Г.,

секретар судового засідання Парфенюк Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Здолбунів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

У поданій в системі «Електронний суд» заяві позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять визнати за ними право власності за кожним по частці житлового будинку по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивачі покликаються на те, що 22 листопада 2002 року їх дід ОСОБА_4 подарував їм по частці вказаного житлового будинку по АДРЕСА_1 , однак рішенням суду від 13 липня 2011 року вказане домоволодіння було визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та за останньою визнано право власності на частину цього будинку. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 спадщину прийняв їх батько ОСОБА_3 , а тому частка, що залишилася після смерті ОСОБА_4 належить позивачам по частині кожному, проте документів вони не мають, а тому просять визнати їх право власності в судовому порядку.

Відзив на позов відповідач не подавав.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило. Згідно поданих заяв позивачі позовні вимоги підтримують повністю, а відповідач не заперечує щодо їх задоволення, просять розглянути справу без їх участі.

З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Установлено, що згідно договору дарування від 22 листопада 2002 року, посвідченим приватним нотаріусом Здолбунівського нотаріального округу Рівненської області Банацькою Л.І. та зареєстрованим в реєстрі за №2334, ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по частині належного йому на праві власності житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.243 ЦК Української РСР в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Згідно ч.3 ст.244 ЦК Української РСР до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу, відповідно до якої договір підлягає реєстрації по місцю знаходження майно, що і було зазначено в указаному вище договорі дарування від 22 листопада 2002 року.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 29 листопада 2010 року в задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання вказаного вище договору дарування від 22 листопада 2002 року відмовлено.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 липня 2011 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 . ОСОБА_6 задоволено та спірне домоволодіння по АДРЕСА_1 було визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та за останньою визнано право власності на частину цього будинку.

Указане рішення мотивоване тим, що 22 листопада 2002 року ОСОБА_4 без відома своєї дружини ОСОБА_5 провів відчуження на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке набуто під час шлюбу і відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб і сімю України є спільною сумісною власністю подружжя та обдаровані в Комунальному підприємстві «Міське бюро технічної інвентаризації» реєстрацію власності за договором дарування не провели, тобто не набули права власності.

А відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 липня 2015 року ОСОБА_3 успадкував після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належну останній на праві власності частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_4 згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та на належне спадкодавцю майно, у тому числі частину житлового будинку по АДРЕСА_1 відповідно до рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 липня 2011 року, відкрилася спадщина.

Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 згідно спадкової справи №06/2024 прийняв його син - відповідач у справі ОСОБА_3 , що підтверджується отриманим ним 22 травня 2024 року свідоцтвом про право на спадщину за законом.

Інші спадкоємці ОСОБА_4 не встановлені.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів про визнання за ними права власності на підставі договору дарування є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.258-273, 351 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволені позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Текст повного рішення виготовлено 19 листопада 2024 року.

Суддя: