ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6255/23
провадження № 2/753/265/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

28 жовтня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Котвицького В.Л., розглянувши в порядку письмового провадження, в приміщенні суду, питання про розподіл судових витрат під час розгляду цивільної справи №753/6255/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» про визнання незаконним наказу про призупинення дії трудового договору, поновлення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.06.2024 у цивільній справі №753/6255/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» про визнання незаконним наказу про призупинення дії трудового договору, поновлення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, задоволено позовні вимог.

Від представника позивача 01.07.2024 надійшла заява про компенсацію витрат на правничу допомогу у розмірі 82 000,00 грн.

Від представника відповідача 01.07.2024 також надійшла заява про компенсацію витрат на правничу допомогу у розмірі 67 749,00 грн.

Крім того, від представника відповідача надійшли клопотання про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу та заперечення проти заяви позивача про ухвалення додаткового рішення про судові витрати. Відповідно до зазначених клопотань, представник відповідача заперечував проти стягнення з нього на користь позивача компенсації витрат на правничу допомогу у розмірі 82 000,00 грн., оскільки вони не співмірні із ціною позову та складністю справи. Також, представник відповідача зазначив, що заявлений позивачем розмір витрат є співмірним із обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. На підставі чого, представник відповідача просив суд зменшити компенсацію витрат позивача на правничу допомогу до 28 000,00 грн. Крім того, у зв`язку з тим, що в частині позовних вимог позивача було закрито провадження, представник відповідача просив суд відшкодувати на користь відповідача судові витрати у розмірі 2/7 від судових витрат позивача (від суми 28 000,00 грн.), у зв`язку з чим покласти на відповідача 5/7 судових витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. та покласти на позивача 2/7 судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 19 356,86 грн., різницю у судових витратах у сумі 643,14 грн., а також звільнити обидві сторони від сплати витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 19 356,86 грн.

За змістом положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Сторони в судове засідання не викликались.

Суд, дослідивши матеріали заяви та матеріали справи, дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.06.2024 у цивільній справі №753/6255/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» про визнання незаконним наказу про призупинення дії трудового договору, поновлення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, задоволено позовні вимог.

При винесенні рішення не вирішено питання щодо судових витрат.

Згідно ст.270 ч.1 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (п.3).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На виконання вказаних положень ЦПК України позивачем надано до суду докази, що підтверджують понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом даної справи у розмірі 82 000,00 грн., а саме: копію договору про надання правової допомоги від 05.01.2023 №1/цс; копію наказу директора Адвокатського бюро «Івана Хомича» від 24.05.2021 №5-К «Про переведення на посаду адвоката Голиці Т.І.»; копію акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 25.06.2024; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у справі №753/6255/23; копію рахунку фактури №1 від 05.01.2023; копію рахунку фактури №840 від 08.06.2023; копію рахунку фактури №1 від 25.07.2023; копію рахунку фактури №26 від 13.02.2024; копію рахунку фактури №32 від 20.03.2024; копію рахунку фактури №37 від 17.05.2024; копію рахунку фактури №41 від 31.05.2024; копію рахунку фактури №46 від 21.06.2024; копію фільтрованої виписки з рахунку за період з 01.01.2023 по 31.12.2023; копію фільтрованої виписки з рахунку за період з 01.01.2024 по 26.06.2024.

З огляду на викладене вбачається, що до складу витрат на правничу допомогу позивачем включено передбачений п. 4.2. договору так званий «гонорар успіху» у розмірі 54 000,00 гривень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171 гс 19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових витрат у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи.

Аналогічним чином тлумачить це питання і Європейський суд з прав людини, висновки якого зокрема у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96), свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.

У справі № 554/2586/16-ц (постанова від 03.02.21), Верховний Суд прийшов до висновку, що зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату «гонорару успіху» не є обов`язковими для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат та покладення таких витрат на іншу сторону справи, оскільки в такому випадку суд застосовуючи відповідні положення процесуального законодавства, зокрема частин четвертої-п`ятої статті 137 ЦПК України, може оцінювати необхідність, розумність та інші критерії співмірності цих витрат.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд і у справі № 873/96/22 (постанова від 07.12.2022).

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, а також у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №922/2685/19.

Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вказала колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07.11.2019 по справі № 905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до розділу 4 укладеного між позивачем та Адвокатським бюро «Івана Хомича» Договору про надання правової допомоги № 1/цс від 05.01.23, гонорар адвокатського бюро складається з наступного: передбаченої пунктом 4.1. одноразової виплати у розмірі 10 000,00 грн., передбаченої пунктом 4.3. оплати за участь адвоката у судових засіданнях в розмірі 2000,00 гривень за кожне засідання. Всього представник позивача узяв учать у 8 судових засіданнях у справі № 753/6255/23. А також, передбаченого п. 4.2. «гонорару успіху».

Таким чином, передбачені умовами договору витрати позивача на професійну правничу допомогу мають складати 26 000,00 гри. (10 000,00 за п. 4.1 та 16 000,00 за п. 4.З.), а також «гонорар успіху».

Всупереч викладеному, позивачем нараховано витрати, які не передбачені договором, а встановлені договором умови для нарахування та оплати «гонорару успіху» на даний момент не виконані.

Відповідно до п. 4.2. Договору про надання правової допомоги між Адвокатським бюро «Івана Хомича» та позивачем, нарахування «гонорару успіху» здійснюється в розмірі 20% від стягнених сум заробітної плати, які будуть фактично виплачені клієнту на виконання рішення суду, яким буде задоволено позов клієнта, в строк протягом 5-ти робочих днів з дня вступу в законну силу рішення суду, яким задоволено позов.

На даний момент рішення суду у справі № 753/6255/23 ще не набрало законної сили. Тобто строк виконання зобов`язань щодо оплати передбаченої пунктом 4.2. правничої допомоги ще не наступив.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі № 873/96/22 (постанова від 07.12.22), виходячи із змісту договору про надання правової допомоги, в акті приймання-передачі виконаної правової допомоги розмір гонорару визначається в залежності від обсягу та складності правової допомоги, тривалості часу, необхідного для її виконання, строків, тощо, у той час як «гонорар успіху» від вказаних критеріїв не залежить, а залежить від результатів вирішення відповідного спору - тобто є умовною угодою та не може визначатися в акті приймання-передачі виконаної правової допомоги.

Крім того, з аналогічних підстав Верховним Судом було відмовлено у включенні до складу судових витрат, які підлягали стягненню, «гонорару успіху» у справі № 554/2586/16-ц (постанова від 03.02.2021). У вказаній справі виплата «гонорару успіху» була обумовлена моментом набрання рішенням суду законної сили і Верховний Суд відмовив у включенні до складу судових витрат цієї суми, оскільки рішення ще не набрало законної сили.

На підставі викладеного, з урахуванням клопотання відповідача про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу, враховуючи характер виконаної представником позивача роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 28 000,00 грн. (82 000,00 грн - 54 000,00 грн. /гонорар успіху/ = 28 000,00 грн.).

Разом з тим, не підлягає задоволенню клопотання відповідача про відшкодування відповідачу витрат на правову допомогу, у зв`язку з відмовою позивача від двох її позовних вимог до відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно із частиною шостою ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

За змістом частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Системний аналіз наведених норм процесуального права дає підстави вважати, що у разі закриття провадження у справі вимоги відповідача про компенсацію здійснених ним витрат підлягають задоволенню у разі необґрунтованих дій позивача, або у випадках зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони.

Тобто, для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Одночасно суд зауважує, що особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов. ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55, ст. 124 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, незалежно від обґрунтованості позову.

Разом з тим в відповідно до положень частини 1 статті 44 ЦПК України, суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що провадження у справі закрито внаслідок саме необґрунтованих дій позивача.

Звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою обов`язок позивача відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Сам по собі факт закриття провадження у справі за заявою позивача не може бути підставою для задоволення вимог відповідача про компенсацію здійснених ним витрат.

Процесуальні дії позивача, спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Серед іншого слід зауважити, що у цій справі суд не встановлював зловживання процесуальними правами з боку позивача, не застосовував до нього будь - яких заходів у зв`язку із зловживанням правами та позовну заяву залишив без розгляду за заявою позивача, а не через зловживання ним процесуальними правами.

Отже, підстав для констатування факту необґрунтованості дій позивача у зв`язку із зверненням до суду з цим позовом та із заявою про залишення її позову без розгляду не встановлено. Зворотного відповідачем не доведено.

Жодних доказів, які вказували на необґрунтованість дій позивача відповідачем не надано.

Відповідно до положень частини третьої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

За встановлених фактичних обставин справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви представника відповідача про розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 141, 142, 258-259, 270, 272, 352, 354, 355 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання представника відповідача Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу - задовольнити частково.

У задоволенні заяви представника відповідача Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» про судові витрати - відмовити.

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Голиці Т.І про компенсацію витрат на правничу допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати по оплаті правничої допомоги в розмірі 28 000,00 грн.

В іншій частині вимог про відшкодування судових витрат - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Л. Котвицький