КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/8924/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/3957/21

26 червня 2024 року Київський апеляційний судв складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шутого Євгена Анатолійовича на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Жука М. В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення частки у спільній сумісній власності, поділ спадкового майна та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про поділ спадкового майна,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_7 , після смерті якого відкрилась спадщина. Окрім неї спадкоємцями майна ОСОБА_7 є його мати - ОСОБА_3 , батько - ОСОБА_2 та доньки - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Оскільки розмір частки спадкодавця у спільній сумісній власності не визначено та не досягнуто згоди з іншими спадкоємцями щодо поділу спадкового майна, ОСОБА_1 , змінивши предмет позову, просила суд:

визнати, що розмір частки у спільній сумісній власності ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 на праві приватної власності становить частки;

визнати, що розмір частки у спільній сумісній власності ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності від 02.04.2004 року серії НОМЕР_1 становить 1/6 частки;

визнати її право власності на частки квартири АДРЕСА_3 , що є їхньою з ОСОБА_7 спільною сумісною власністю подружжя;

розподілити спадщину після смерті ОСОБА_8 виділивши їй у приватну власність в натурі 1/5 частки спадщини, яка відкрилася після смерті її чоловіка ОСОБА_7 , а саме квартиру АДРЕСА_3 , визнати за нею право власності на 6/10 частки грошової вимоги в сумі 34 000,00 грн за договором найму (оренди) нерухомого майна від 27 січня 2020 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , визнати за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 право власності після смерті ОСОБА_7 по 1/8 частки квартири АДРЕСА_1, по 1/24 частки квартири АДРЕСА_2 , по частки земельної ділянки 0,1000 га, розташованої у Садовому товаристві «Економіст», Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області (кадастровий номер :00:006:0085), по 1/10 частки грошової вимогу в сумі 5 800,00 грн за договором найму (оренди) нерухомого майна від 27 січня 2020 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , стягнувши солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 96 349,80 грн грошової компенсації за зменшення розміру її частки у спадщині.

У листопаді 2021 року ОСОБА_5 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спадкового майна.

Зустрічний позов ОСОБА_5 обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_7 , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно. Разом з цим за життя ОСОБА_7 відмовився від своїх часток у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 , а квартира АДРЕСА_3 є його особистою власністю. Крім того йому на праві спільної сумісної власності з дружиною ОСОБА_1 належали грошові активи в розмірі 255 428,00 грн, розміщені на банківському рахунку в АТ «Державний ощадний банк України».

Враховуючи наведене, ОСОБА_5 просить суд розподілити спадщину після смерті ОСОБА_7 , визнавши за нею, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 право власності по 1/5 частки квартири АДРЕСА_3 , по 1/8 частки земельної ділянки, розташованої на території Гнідинської сільської ради, загальною площею 1000 кв. м, по 1/8 частки банківського вкладу, розміщеного ОСОБА_1 на банківському рахунку в АТ «Державний ощадний банк України».

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення частки у спільній сумісній власності, поділ спадкового майна та зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про поділ спадкового майна задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) право власності по 1/30 частки квартири АДРЕСА_2 за кожним в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_7 .

Визнано за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) право власності по 1/5 частки земельної ділянки 0,1000 га, розташованої у Садовому товаристві «Економіст» Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області (кадастровий номер :00:006:0085) за кожним в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_7 .

Визнано за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) право власності по 1/10 частки квартири АДРЕСА_3 за кожним в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_7 .

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив із того, що сторони є спадкоємцями першої черги щодо майна померлого ОСОБА_7 ; у межах шестимісячного строку після відкриття спадщини звернулися до нотаріуса із заявами про її прийняття, тобто є такими що спадщину прийняли; на момент відкриття спадщини ОСОБА_7 на праві власності належали набуті ним в порядку приватизації 1/6 частина квартири АДРЕСА_2 та земельна ділянка у СТ «Економіст» й відповідно перебували у його особистій власності, а також квартира АДРЕСА_3 , що набута ним під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 й відповідно до складу спадщини входить 1/2 частка цієї квартири, суд дійшов висновку про розподіл указаного спадкового майна в рівних частках між сторонами.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову в частині розподілу грошової вимоги за договором оренди від 27.01.2020 року, суд першої інстанції виходив із того, що на день звернення до суду з цим позовом строк дії договору оренди вже сплив, тобто він є виконаним і орендна плата за ним вже внесена, при цьому інший учасник цього договору до участі у справі позивачкою не залучався.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про розподіл квартири АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_7 після розірвання 04.02.2005 року шлюбу з ОСОБА_6 та до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 питання про виділ його частки у зазначеній квартирі, яку було придбано 11.09.2000 року на ім`я ОСОБА_6 не порушував, з цією вимогою до суду не звертався, а тому своє права, яке за змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України є його невід`ємним особистим правом за життя не реалізував й відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1219 ЦК України таке право не входять до складу спадщини, що відкрилась після його смерті.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 03 березня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шутий Є. А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі та в доповненнях до неї заявник посилався на те, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, з огляду на заявлені позовні вимоги, не визначився з нормами матеріального права, які підлягали застосуванню у спірних правовідносинах, в результаті чого дійшов помилкового висновку про часткове задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що факт втрати правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_3 є самостійною та достатньою підставою для задоволення позовної вимоги про визнання права власності ОСОБА_1 на частину вказаної квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя. Суд першої інстанції такі доводи позивача залишив поза увагою.

У період з 31.07.1988 року по 04.02.2005 року ОСОБА_7 перебував у шлюбі з ОСОБА_6 . У шлюбі зі спадкодавцем, ОСОБА_6 за рахунок спільних коштів подружжя, придбала квартиру АДРЕСА_1 . Тобто вказана квартира є спільним майном подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , а тому відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частка ОСОБА_7 підлягає розподілу між спадкоємцями в рівних частинах по 1/10 частці.

Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин, такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Ухвалюючи оскаржуване рішення вважає, що суд не застосував положень статей 1278, 1279 ЦК України та залишив поза увагою доводи позивача про те, що з урахуванням тієї обставини, що дійти порозуміння між співвласниками щодо розподілу спадкового майна неможливо, то позивач вважає, що єдиним ефективним способом захисту її прав є виділення в натурі частини квартири АДРЕСА_3 зі складу спадкового майна; 1/10 частини квартири АДРЕСА_7 ; 1/30 частки квартири АДРЕСА_2 та 1/5 частини земельної ділянки 0,1000 га, розташованої у СТ «Економіст» Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області та присудження грошової компенсації спадкодавцю, частка якого зменшилася.

Виділ із спадщини у приватну власність частки квартири АДРЕСА_3 є технічно можливим, відповідає вимогам законодавства та не порушує права інших осіб, які мають право на спадщину.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 - адвокат Линник Є. В. проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив відмовити в її задоволенні.

В судове засідання з`явився представник представника позивача ОСОБА_1 адвокат Шутий Євген Анатолійович, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 31 липня 1988 року ОСОБА_7 та ОСОБА_10 уклали шлюб, під час якого 21 жовтня 1990 року у них народилися доньки: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (том 1, а. с. 83,85).

11 вересня 2000 року ОСОБА_6 , від імені якої за дорученням діяв ОСОБА_7 , за договором купівлі-продажу придбано квартиру АДРЕСА_7 (том 2, а. с. 138).

Відповідно до свідоцтва про право власності Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 02 квітня 2004 року, квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках, тобто по 1/6 кожному (том 1, а. с. 86).

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_7 , підпис якого засвідчений Консулом Посольства України в Литовській Республіці, на адресу Деснянського районного суду міста Києва він зазначив, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_6 поступається правом на частку майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, а саме на частку квартири АДРЕСА_1 на користь свої доньок - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (том 2, а. с. 46).

04 лютого 2005 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (том 1, а. с. 84).

30 березня 2005 року ОСОБА_7 уклав шлюб з ОСОБА_1 , що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_7 (том 1, а. с. 41).

Розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 02 серпня 2005 року № 478 ОСОБА_7 передано у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована у АДРЕСА_8 , кадастровий № :00:006:0085, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 302525 від 06 грудня 2005 року (т. 1 а.с.56).

Окрім того, розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації Киїської області від 02 серпня 2005 року за № 477 ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована у АДРЕСА_8 , кадастровий № :00:006:0145, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 319130 від 17.11.2005 року, інформація про яку в подальшому відображалась в деклараціях ОСОБА_1 , поданих до Єдиного державного реєстру декларацій (том 3, а. с. 29).

При цьому, як вбачається із заяви ОСОБА_1 від 27 вересня 2004 року та розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 02 серпня 2005 року за № 477 земельна ділянка надавалася їй безоплатно для ведення садівництва (том 3, а. с. 30-34).

26 серпня 2006 року ОСОБА_7 укладено з АКБ «Райффайзенбанк Україна» кредитний договір № МL-005/245/2006, за умовами якого банком надано йому кредит у розмірі 67 000 доларів США строком до 28 серпня 2021 року для придбання нерухомого майна.

На забезпечення виконання умов кредитного договору № МL-005/245/2006 28 серпня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки № РСL-005/245/2006/1, а також 28 серпня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № SR-005/245/2006.

28 серпня 2006 року ОСОБА_7 придбано за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_3 (том 1, а. с. 47-49).

13 червня 2017 року між ПАТ «ОТП Банк», який є правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_7 укладено додатковий договір № 2 до Кредитного договору № МL-005/245/2006 від 28.08.2006 року (том 1, а. с. 25-29).

Того ж дня між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 2 до договору поруки № SR-005/245/2006 від 28.08.2006 року (том 1, а. с. 20-22).

Як вбачається із банківської виписки по рахунку ОСОБА_7 та банківських квитанцій за період із 2006 року по 2011 рік ним в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МL-005/245/2006 сплачено 60 447,02 доларів США та 19 748,51 грн (том 2, а. с. 127-134, том 3, а. с. 41-62).

27 січня 2020 року ОСОБА_7 укладено з ОСОБА_9 договір найму (оренди) нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_3 строком до 27 січня 2021 року з щомісячною платою 9 000,00 грн (том 1, а. с. 51-53).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_8 (том 1, а. с. 43).

Після смерті ОСОБА_7 до Двадцять першої київської державною нотаріальної контори звернулися: 08 липня 2020 року із заявою про прийняття спадщини за померлим чоловіком ОСОБА_1 , а 22 липня 2020 року заяви про прийняття спадщини подані батьками ОСОБА_7 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також доньками померлого - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (том 2, а. с. 70-72).

Згідно з відомостями КП КМР «КМ БТІ» станом на 22 листопада 2021 року квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 11 вересня 2000 року; квартира АДРЕСА_3 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 28 серпня 2006 року, квартира АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частинах, на підставі свідоцтва про право власності від 02 квітня 2004 року (том 2, а. с. 137).

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною першою статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Сторони є спадкоємцями першої черги щодо майна померлого ОСОБА_7 , у межах шестимісячного строку після відкриття спадщини звернулися до нотаріуса із заявами про її прийняття, тобто є такими що спадщину прийняли.

Як встановлено судом, на момент відкриття спадщини ОСОБА_7 на праві власності належали набуті ним в порядку приватизації 1/6 частина квартири АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею 0,1000 га, що розташована у АДРЕСА_8 , кадастровий № :00:006:0085, а також квартира АДРЕСА_3 , що набута ним під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 й відповідно до складу спадщини входить 1/2 частка цієї квартири.

Враховуючи наведене, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що розподіл спадкового майна після смерті ОСОБА_7 підлягає розподілу між сторонами в рівних частинах, а саме кожен із спадкоємців має право на: 1/30 частки квартири АДРЕСА_2 (1/6 частка / 5 спадкоємців); 1/5 частки земельної ділянки у СТ «Економіст» кадастровий номер :00:006:0085 (1/5 спадкоємців); 1/10 частки квартири АДРЕСА_3 (1/2 частка / 5 спадкоємців).

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

У позовній заяві, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просила визнати, що розмір частки у спільній сумісній власності ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 на праві приватної власності становить частини.

Вказана вимога залишена без задоволення судом першої інстанції.

В мотивувальній частині апеляційної скарги заявник посилається на те, що квартира АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , а тому належна ОСОБА_7 частка підлягає розподілу між спадкоємцями в рівних частинах, проте прохальна частина апеляційної скарги не містить вимоги про задоволення позову в цій частині.

За таким обставин, колегія суддів вважає, що зазначена позовна вимога не може бути предметом апеляційного розгляду, оскільки з прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що апелянт погодився з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні цієї вимоги та не просив її задовольнити.

Що стосується доводів заявника про визнання за позивачем права власності на частину квартири АДРЕСА_3 та виділення її в натурі, то апеляційний суд позбавлений можливості вирішити такі вимоги, оскільки з прохальної частини апеляційної скарги не можливо встановити розмір частини, на яку позивач просить визнати право власності та виділити в натурі. Символ «?», який застосовано апелянтом в апеляційній скарзі не дозволяє встановити розмір такої частки чи частини.

Посилання заявника на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу у виділенні в натурі частки у спадковому майні та присудженні їй грошової компенсації внаслідок запропонованого поділу не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до положень частини першої статті 1267, частини першої статті 1278 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (частина друга статті 1278 ЦК України).

Спадщина належить спадкоємцям, які її прийняли, на праві спільної часткової власності (частина четверта статті 355 ЦК України), а тому при її поділі застосовуються передбачені в Главі 26 ЦК України правила, що регулюють відносини спільної часткової власності. Якщо згоди про поділ спадщини досягти не вдалося, то поділ проводиться у судовому порядку відповідно до часток, які належать кожному із спадкоємців.

Згідно із частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до частин першої-другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № справі № 295/4514/16-ц, провадження № 61-29115сво18, вказала, що аналіз глави 26 ЦК України дозволяє зробити висновок, що частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не є конкретною часткою майна. Тобто, частка в праві спільної часткової власності та жиле приміщення є окремим об`єктом цивільних прав.

Звертаючись до суду з відповідними позовними вимогами позивач ОСОБА_1 не довела належними, допустимими та достатніми доказами обставини, які дають підстави стверджувати про неможливість поділу спадкового майна в позасудовому порядку між співвласниками.

Як визначено статтею 364 ЦК України передумовою для грошової компенсації можуть бути обставини, які вказують на те, що виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим.

Позивачем не надано доказів, які б вказували, що виділ у натурі частки зі спільного майні не допускається згідно із законом або є неможливим.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Судом першої інстанції повно встановлено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають наявним у матеріалах справах доказам.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шутого Євгена Анатолійовича залишити без задоволення

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена

в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 28 червня 2024 року.

Головуючий: Судді: