ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/14402/24

Провадження № 22-ц/4820/1329/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (місто Київ), Виконавчий комітет Хмельницької міської ради Хмельницької області як орган опіки та піклування про визнання незаконним утримання дитини в Україні та примусове повернення дитини до постійного місця проживання в Угорщину за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 травня 2024 року про передачу справи на розгляд іншого суду,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024 року громадянин Угорщини ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (місто Київ) (далі - Управління юстиції), Виконавчий комітет Хмельницької міської ради Хмельницької області як орган опіки та піклування (далі - Орган опіки та піклування), про визнання незаконним утримання дитини в Україні та примусове повернення дитини до постійного місця проживання в Угорщину.

ОСОБА_3 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього та громадянки України ОСОБА_2 народився син ОСОБА_4 , який є громадянином Угорщини. З дня народження дитини сторони проживали у будинку по АДРЕСА_1 , повіту ОСОБА_5 , Угорщина. 8 грудня 2023 року ОСОБА_2 разом із дитиною виїхала з Угорщини до України, не планує особисто повертатись і не бажає повертати дитину до Угорщини. Відтак мають місце підстави до примусового повернення незаконно утримуваної малолітньої дитини ОСОБА_6 до постійного місця проживання в Угорщину.

За таких обставин ОСОБА_3 просив суд:

визнати незаконним утримання ОСОБА_2 громадянина Угорщини ОСОБА_7 на території України;

зобов`язати ОСОБА_2 протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили повернути дитину ОСОБА_6 до постійного місця проживання дитини за адресою: АДРЕСА_4

у разі відмови повернення ОСОБА_2 дитини ОСОБА_7 до Угорщини або неповернення ОСОБА_2 дитини ОСОБА_6 до Угорщини протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили зобов`язати ОСОБА_2 передати дитину ОСОБА_7 під опіку батьку ОСОБА_3 для його повернення разом із дитиною до Угорщини.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 травня 2024 року цивільну справу №686/14402/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи - Управління юстиції, Орган опіки та піклування, про визнання незаконним утримання дитини в Україні та примусове повернення дитини до постійного місця проживання в Угорщину передано за підсудністю до Підволочиського районного суду Тернопільської області.

Суд керувався тим, що місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , - а тому справа належить до територіальної юрисдикції суду за місцем проживання відповідачки.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області для вирішення питання про відкриття провадження у справі посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачка ОСОБА_2 та дитина ОСОБА_4 фактично проживають за адресою: АДРЕСА_3 . Згідно норм міжнародного договору спори стосовно відібрання (повернення) дітей у зв`язку з викраденням та незаконним утриманням розглядаються судом за місцем знаходження дитини, а тому розгляд позову ОСОБА_3 віднесено до компетенції Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційні скарги Управління юстиції зазначило, що справи про повернення дітей до країни постійного місця проживання розглядаються судами за правилами альтернативної підсудності, тобто, як за місцем перебування відповідача та дитини, так і за місцем знаходження Міністерства юстиції України або його територіальних органів.

Орган опіки та піклування і ОСОБА_2 не висловили своєї позиції щодо апеляційної скарги.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Суд першої інстанції не з`ясував обставини, якими був обґрунтований позов, не дотримався норм Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року, до якої Україна приєдналася 11 січня 2006 року, яка набула чинності для України 1 вересня 2006 року (далі - Гаазька конвенція 1980 року), Конвенції про юрисдикцію, право що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей від 19 жовтня 1996 року, яка ратифікована Україною 14 вересня 2006 року та набула чинності для України 1 лютого 2008 року (далі - Гаазька конвенція 1996 року), Закону України від 29 червня 2004 року №1906-ІV «Про міжнародні договори України» (далі - Закон №1906-ІV) та не застосував приписи статті 3 ЦПК України.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Фактичним місцем проживання відповідачки ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_7 є: АДРЕСА_3 .

Між сторонами виник спір стосовно відібрання (повернення) дитини у зв`язку з викраденням та незаконним утриманням.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Leo Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

В силу статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За змістом статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Статтею 19 Закону №1906-ІV визначено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Із положень статті 29 Гаазької конвенція 1980 року слідує, що ця Конвенція не перешкоджає ніякій особі, установі або органу, що заявляє про порушення прав піклування або доступу відповідно до положень статей 3 або 21, прямо звернутися до судових або адміністративних органів будь-якої Договірної держави, на основі положень цієї Конвенції або на іншій основі.

Як передбачено статтею 5 Гаазької конвенції 1996 року, судові або адміністративні органи Договірної Держави звичайного місця проживання дитини мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини. З урахуванням статті 7, у разі зміни звичайного місця проживання дитини на іншу Договірну Державу, юрисдикцію мають органи Держави нового звичайного місця проживання.

Процесуальний закон визначає територіальну юрисдикцію цивільної справи виходячи із зареєстрованого місця проживання чи перебування фізичної особи та зареєстрованого місцезнаходження юридичної особи (відповідачів), якщо інше не передбачено правилами альтернативної чи виключної підсудності.

Ці положення закону щодо юрисдикції спору не застосовуються, якщо міжнародним договором (який є чинним для України) не встановлені інші правила визначення юрисдикції спору.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 серпня 2022 року у справі №613/1185/19 зазначив, що стаття 5 Гаазької конвенції 1996 року містить загальне правило стосовно юрисдикції, яке полягає в тому, що заходи захисту дітей мають бути вжиті судовими або адміністративними органами держави місця постійного проживання дитини.

Поняття «місце постійного проживання» не визначене цією Конвенцією, оскільки таке місце проживання дитини має визначатися Договірними Державами в кожному конкретному випадку на підставі фактичних обставин.

Звичайне місце проживання підтверджується: відвідуванням дошкільного навчального закладу - садка, школи, різноманітних гуртків; за результатами встановлення таких обставин: за дитиною здійснюється медичний догляд, у дитини є свої друзі, захоплення, дитина має сталі сімейні зв`язки та інші факти, які свідчать, що дитина вважає своє місце проживання постійним, комфортним і місцем проживання своєї родини, тощо.

Звичайне місце проживання відповідає місцю, яке відображає певний ступінь інтеграції дитини в соціальне і сімейне середовище. З цією метою, зокрема, повинні братися до уваги тривалість, регулярність, умови і причини перебування на території держави-члена і переїзду сім`ї в цю державу, громадянство дитини, місце і умови відвідування школи, мовні знання, а також сімейні та соціальні відносини дитини в цій державі.

Підсумовуючи, Верховний Суд констатував, що звичайне місце проживання дитини варто розуміти як таке місце, існування якого доводить певний ступінь прив`язаності дитини до соціального та сімейного її оточення. З цією метою необхідно враховувати, зокрема, тривалість, регулярність, умови і причини перебування дитини і сім`ї в тій чи іншій державі, місце та умови відвідування освітніх закладів, знання мови, соціальні та сімейні відносини дитини у такій державі.

За наведених обставин у цій категорії справ суди, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, зобов`язані визначати юрисдикцію розгляду судом України спору про повернення дитини відповідно до правил Гаазької конвенції 1980 року та Гаазької конвенції 1996 року.

Із письмових пояснень ОСОБА_2 (а.с. 110) слідує, що з грудня 2023 року вона разом із дитиною ОСОБА_7 проживає в Україні, зокрема у АДРЕСА_3 .

Згідно довідок Хмельницького закладу дошкільної освіти №5 «Соловейко» від 3 травня 2024 року №01-25/97 (а.с. 111) з 8 січня 2024 року ОСОБА_7 зарахований до складу вихованців цього закладу дошкільної освіти.

Отже, вказана адреса в м. Хмельницькому є звичайним місцем проживання дитини ОСОБА_7 .

За таких обставин ОСОБА_3 вправі пред`явити позов для вирішення спору про повернення дитини до країни постійного місця проживання до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

У суду першої інстанції були відсутні підстави для передачі справи за позовом ОСОБА_3 на розгляд Підволочиського районного суду Тернопільської області. Висновки місцевого суду з цього приводу не відповідають фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам матеріального та процесуального закону і перешкоджає подальшому провадженню у справі, а тому в силу частини першої статті 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Відповідно до статті 141 ЦПК України питання щодо понесених ОСОБА_3 судових витрат за подання апеляційної скарги має бути вирішено судом першої інстанції при ухваленні рішення по суті спору (пункт 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

Керуючись статтями 374, 379, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 травня 2024 року про передачу справи на розгляд іншого суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.П. Корніюк

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Стефанишин С.Л.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 48