Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" листопада 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі головуючого судді Драча Ю.І. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми франшизи та відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь франшизу у розмірі 1600,00 грн, моральну шкоду в розмірі 10000, 00 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500, 00 грн та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

В обґрунтування вимог вказано, що17.02.2024 в м. Житомирі по вул. Короленка ОСОБА_2 керував транспортним засобом Audi номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної швидкості руху та скоїв зіткнення з транспортним засобом Ford номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 09.05.2024 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Відповідальність відповідача була застрахована із АТ «СГ «ТАС» договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (поліс № АТ/4582518). Розмір франшизи згідно умов договору визначено на рівні 1600, 00 грн. страховик здійснив виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 .

Позивач зазначив, що відповідач добровільно суму франшизи не відшкодував , на претензії жодним чином не відреагував, тому виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом.

Крім цього, позивач зазначив, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, йому було завдано моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням належного йому автомобіля, що спричинило втрату позивачем можливості користуватись автомобілем на час його ремонту, що призвело до порушення налагодженого стану життя. З вини відповідача ОСОБА_2 зазнав вимушених змін у своїх життєвих стосунках, що завдали йому фізичних та душевних страждань, а тому є правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10000, 00 грн.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 10.09.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного провадження без повідомленням сторін (а.с. 34).

Від відповідача відзиву на позовну заяву не надходило, клопотань про продовження/поновлення строку для надання відзиву не надходило. Копію ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви з додатками було направлено відповідачу в порядку, визначеному ЦПК України, однак матеріали, що направлялися відповідачу, повернулися до суду не врученими адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Крім цього, відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Корольовського районного суду м. Житомира.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_2 17 лютого 2024 року о 16 год. 40 хв. В м.Житомирі по вул. вул. Короленка, поблизу будинку № 73 керував транспортним засобом Audi номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної швидкості руху та скоїв зіткнення з транспортним засобом Ford номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 09.05.2024 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

Цивільно-правова відповідальність автомобіля Audi номерний знак НОМЕР_1 була застрахована в АТ «СГ «ТАС» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ/4582518 (а.с.11).

Розмір франшизи за вказаним полісом становить 1600, 00 грн.

Позивачем зазначено, що страховою компанією йому здійснено виплату страхового відшкодування.

Відповідач добровільно суму франшизи позивачу не відшкодував.

Крім невідшкодованої вартості франшизи у розмірі 1600, 00 грн, позивачу завдано моральної шкоди, розмір якої позивач визначив в сумі 10000, 00 грн.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до п. 1 ч. 2 цієї статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

За змістом статей 9, 22, 31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно статті 9 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

У ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV) зазначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування, має бути компенсована страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки (п. 36.6 ст. 36 Закону №1961-IV).

Так, згідно полісу № АТ/4582518, обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, розмір франшизи становить 1600,00 грн.

Із зазначеного слідує, що якщо внаслідок ДТП, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, а шкоди заподіяно майну, то саме страхувальник має компенсувати позивачу суму франшизи в повному обсязі, таким чином з ОСОБА_2 підлягає стягненню сума франшизи в розмірі 1600, 00 грн. на користь позивача.

Щодо відшкодування моральної шкоди

Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У пункті 5 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Згідно ст. 76 ЦПК України докази встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Пріоритет у доказуванні надається не тому хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

З урахуванням викладеного, оскільки відповідач винний у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17.02.2024 року, не відшкодував позивачу суму франшизи, встановленої полісом обов`язкового страхування, позивачем надано до суду належні та допустимі докази на підтвердження заподіяння/настання негативних наслідків, з якими законодавець пов`язує наявність підстав для стягнення моральної шкоди. Разом з цим, слід зазначити, що позивачем не надано доказів щодо тривалості проведення ремонту автомобіля, не підтверджено належними та допустимими доказами намагання позивача в досудовому порядку врегулювати спір. Тому, беручи до уваги розмір франшизи, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд вважає, що достатнім розміром відшкодування моральної шкоди є 2000, 00 грн.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правничу допомогу.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір у зв`язку з пред`явленням позову в розмірі 2422,40 грн. за дві вимоги майнового характеру

Таким чином на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди задоволена частково, суд стягує з ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір у розмірі 1453, 44 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу

Судом встановлено, що на підтвердження обставин надання правової допомоги, суду надано: копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЖТ № 001000, копія посвідчення адвоката на ім`я ОСОБА_3 , копія ордеру на надання правової допомоги б/н від 08.07.2024 року серії АА № 1404862, Акт виконаних робіт по наданню правової допомоги від 08.07.2024 відповідно до якого вартість виконаних робіт складає 2500, 00 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Подібні за змістом правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19, від 12.01.2021 року у справі № 280/2635/20; від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16; від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18; від 01.09.2021 у справі №178/1522/18; від 15.06.2021 року у справі № 159/5837/19; від 10.11.2021 року у справі № 329/766/18; від 23.12.2021 року у справі № 923/560/17.

Судова практика з зазначеного питання є сталою і змін не зазнавала.

Відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

Такий висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 01.11.2022 року у справі № 757/24445/21.

Крім того, у справі "Бєлоусова проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно з договірними зобов`язаннями, а тому витрати за цим гонораром є фактично понесеними.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 2500, 00 грн суд вважає співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, недоведеним позивачем.

Таким чином, враховуючи те, що позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500, 00 грн, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати з надання професійної правничої допомоги у вказаному розмірі.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 22, 23, 979, 999, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст. ст. 76, 78, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) 1600 (одна тисяча шістсот) грн. франшизи, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 1453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три) грн. 44 коп. судового збору та 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 18.11.2024.

Головуючий суддя Ю. І. Драч