К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 жовтня 2024 року місто Київ

справа № 367/1592/21

апеляційне провадження № 22-ц/824/11627/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря судового засідання:Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області у складі судді Шестопалової Я.В. від 2 квітня 2024 року у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Національного університету біоресурсів і природокористування України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Бучанська міська рада Київської області, про витребування земельних ділянок із незаконного володіння,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Національного університету біоресурсів і природокористування України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Бучанська міська рада Київської області, про витребування земельних ділянок із незаконного володіння.

Позов мотивовано тим, що виконавчий комітет Бучанської селищної ради Київської області видав Дослідній станції м`ясного тваринництва у 1993 році державний акт серії Б № 087488 на право користування землею площею 270 га для ведення сільського господарства на території Бучанської селищної ради Київської області.

Правонаступником зазначеної установи стало навчально-дослідне господарство "Ворзель" Національного аграрного університету (на даний час відокремлений підрозділ НУБіП "Навчально-дослідне господарство "Ворзель" (постановою Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року № 945 Національний аграрний університет перейменовано в Національний університет біоресурсів і природокористування України).

За результатами розгляду листа Бучанської міської ради від 14 грудня 2007 року № 04-09/1054 вченою радою Національного аграрного університету погоджено передачу земельної ділянки площею 24 га у мікрорайоні "Рокач" із землекористування НДГ "Ворзель" НАУ до земель запасу м. Буча, про що Національний аграрний університет повідомив Бучанського міського голову листом від 27 грудня 2007 року № 3913.

У подальшому Бучанською міською радою 2 вересня 2008 року прийнято рішення № 941-38-У, яким затверджено проект землеустрою щодо припинення права постійного користування земельними ділянками площею 24 га НДГ "Ворзель" НАУ в межах міста Буча (мікрорайон "Рокач"), припинено право постійного користування вказаної установи зазначеними ділянками, прийнято їх до земель запасу Бучанської міської ради та переведено до категорії земель житлової забудови.

За рахунок указаних земель рішеннями Бучанської міської ради № 1708/4-61-У від 28 січня 2020 року, № 1708/13-61-У від 28 січня 2020 року передано у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд у м. Буча, на підставі яких відділом Держкомзему у м. Бучі Київської області видано громадянам та зареєстровано державні акти на земельні ділянки, зокрема: ОСОБА_3 - площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:132:0421, державний акт серії ЯЛ № 359132; ОСОБА_1 - площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:132:0426, державний акт серії ЯЛ № 359092.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:132:0421 площею 0,1 га на підставі договору купівлі-продажу від 20 вересня 2018 року № 563 ОСОБА_3 відчужено на користь ОСОБА_2 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 вересня 2018 року, індексний номер - 43103912).

Посилаючись на те, що Університет не мав права розпоряджатися земельними ділянками, позивач просив суд витребувати на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, у постійне користування Національного університету біоресурсів і природокористування України, з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1000 га, з кадастровим номером :01:132:0426; з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1000 га, з кадастровим номером :01:132:0421.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 2 квітня 2024 року клопотання представника відповідача про закриття провадження в частині позовних вимог Національного університету біоресурсів і природокористування України задоволено частково. Позов в частині вимог першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Національного університету біоресурсів і природокористування України залишено без розгляду. В іншій частині клопотання відмовлено.

Постановляючи ухвалу про залишення позову в частині позовних вимог Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Національного університету біоресурсів і природокористування Українибез розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що Національний університет біоресурсів і природокористування України не є органом державної влади і не є суб`єктом владних повноважень, тому звернення прокурора до суду у даній справі в інтересах держави в особі Національного університету біоресурсів і природокористування України є безпідставним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі Київська обласна прокуратура посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скаржник зазначає, що у даній справі прокурором достатньо обґрунтовані підстави для представництва інтересів держави в особі Національного університету біоресурсів і природокористування України, оскільки відповідно до статуту Національного університету біоресурсів і природокористування України остатній є юридичною особою публічного права, державної форми власності, утворений у формі державної установи, працює на засадах неприбутковості. Зміст статті 23 Закону України "Про прокуратуру" свідчить, що прокурор уповноважений звертатися до суду в інтересах державного університету.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство освіти і науки України зазначає про обґрунтованість її доводів, підтримує та просить задовольнити.

Інші учасники справи відзиви не подали.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Учасники справи в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Представництво інтересів громадянина або держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру". Частина перша цієї статті визначає, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 23 зазначеного Закону прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорюванні права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист.

Відповідно до абзацу першого частини 3 статті 23 зазначеного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

При цьому у абзаці 3 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю медіа, а також політичних партій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 з`ясовуючи поняття "інтереси держави" визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

У випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11; пункти 4.19, 4.20 постанови від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18; пункти 26 постанови від 26 червня 2019 у справі № 587/430/16-ц).

В судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц).

Як вже зазначалося, питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру", абзац 3 частини 3 якої прямо встановлює заборону здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

Висновки Верховного Суду щодо відсутності підстав для здійснення прокурором представництва в суді інтересів державних підприємств є усталеними та сформовані у ряді постанов, зокрема від 12 січня 2022 року у справі № 370/430/14-ц; від 12 січня 2022 року у справі № 359/9596/15 та від 19 січня 2022 року у справі № 369/16415/18.

Водночас, заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзац 3 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", має застосовуватись з урахуванням положень абзацу 1 частини 3 цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути виключно суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи.

З урахуванням положень частини 2 статті 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці 1 частини 3 статті 23 Закону межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 6 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 відступила від висновку щодо застосування частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" в подібних правовідносинах, викладеного в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 363/4656/16-ц, який зводиться до необхідності визначення організаційно-правової форми суб`єкта, в особі якого звертається прокурор, з метою підтвердження підстав для представництва інтересів держави в суді в особі державного підприємства та дійшла висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі державного підприємства та вважала правильними висновки судів попередніх інстанції про необхідність залишення позову, поданого прокурором в інтересах держави в особі державного підприємства, без розгляду.

Залишаючи позов в частині вимог першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Національного університету біоресурсів і природокористування України без розгляду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позов у цій справі прокурор подав не в інтересах держави, а саме в особі Національного університету біоресурсів і природокористування України, який не є органом державної влади і не є суб`єктом владних повноважень.

Доводи апеляційної скарги про те, що університет є юридичною особою публічного права, державної форми власності, утворений у формі державної установи, що надає прокурору підстави захищати інтереси держави в розумінні статті 23 Закону України "Про прокуратуру" є необґрунтованими та безпідставними. Національний університет біоресурсів і природокористування України є освітнім закладом і не має статусу суб`єкта владних повноважень, як помилково вважає прокурор.

З урахуванням викладеного, ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 2 квітня 2024 року є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 2 квітня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: