Справа № 703/5282/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі судді Прилуцького В.О., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в залі суду в м.Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки з всіх видів заробітку (доходу), починаючи з дати подання заяви, та до закінчення навчання, а саме до 30 червня 2026 року але не більше як до досягнення донькою 23-річного віку.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач та відповідач від шлюбу мають спільндоньку. На даний час донька навчається на денній формі навчання, у Київському університеті інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія» та потребує матеріальної допомоги. Позивач зазначає, що відповідач надає допомогу на навчання доньки у розмірі 2000 грн. щомісячно, хоча вона несе витрати на її утимання у розмірі 15000 грн., у зв`язку з чим не має змоги самостійно забезпечити всі потреби доньки, а тому звернулась до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді від 03 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою судді від 11 листопада 2024 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_3 .

Через канцелярію суду відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позов в якому останній зазначає що позивач не мала права звертатись до суду з відповідним позовом, оскільки їх спільна з позивачем донька навчається в м. Київ та не проживає разом із матір`ю. Оскільки право на звернення з позовом до суду має той із батьків з ким проживає дитина, а донька проживає в м. Києві, відповідно позивачка такого права не має.

Вважає, що позивач не надала до суду доказів того, що донька потребує матеріальної допомоги, оскільки він надає її добровільно та донька жодних претензій до нього не має.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 надала до суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги матері не підтримує, оскільки вважає, що вона як повнолітня має право самостійного звернення із таким позовом до суду. Зазначила, що її мати не порадившись із нею подала до суду зазначений позов, однак кошти, які вона хоче стягнути з батька має отримувати саме вона та розпоряджаись ними на власний розсуд. Вказала, що вона дійсно навчається на 3 курсі університету в м. Києві та проживає там у гуртожитку. Батько постійно надає їй матеріальну допомогу на навчання, тому вона не потребує у подачі позову до суду та стягненні з нього аліментів.

Розглянувши наявні матеріали справи, врахувавши позицію сторін, викладену письмово, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 04 листопада 2004 року батьками ОСОБА_3 зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 сторін по сраві.

З витягу з реєстру територіальної громади від 29 вересня 2024 року вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована по АДРЕСА_1 .

З копії паспорту позивача ОСОБА_1 також вбачається, що вона зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач у позовній зяаві зазначає, що донька на вихідні постійно приїжджає з м. Києва додому в м. Сміла та проживає разом із нею, тому вважає, що має право на отримання аліментів на навчання доньки.

Відповідач, як на підставу для відмови у задоволенні позову, зазначає, що донька постійно проживає за місцем свого навчання у гортижитку в м. Києві та відповідно не може проживати одночасно із матір`ю в м. Сміла. Періодичне перебування за однією адресою з позивачкою, на його думку, не може бути підставою для стягнення аліментів на її користь. Вважає, що оскільки донька є повнолітньою має повне право зверутись до суду із позовом самостійно.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 надала до суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги матері не підтримує, оскільки вважає, що вона як повнолітня має право самостійного звернення із таким позовом до суду. Зазначила, що її мати не порадившись із нею подала до суду зазначений позов, однак кошти, які вона хоче стягнути з батька має отримувати саме вона та розпоряджаись ними на власний розсуд. Вказала, що вона дійсно навчається на 3 курсі університету в м. Києві та проживає там у гуртожитку. Батько постійно надає їй матеріальну допомогу на навчання, тому вона не потребує у подачі позову до суду та стягненні з нього аліментів. Просила суд відмовити у задовленні позову, оскільки батько надає їй добровільно і в необхідному розмірі допомогу для проживання та навчання в м. Київ.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України).

За положенням статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша-друга стаття 5 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (частина друга статті 199 Сімейного кодексу України).

Відповідно до частини третьої статті 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України), тобто обов`язок доказування покладається на сторони.

Аліменти підлягають стягненню з батьків на повнолітніх доньку (сина), які продовжують навчання, на встановлений частиною першою статті 199 Сімейного кодексу України строк - на час навчання.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стягнення аліментів на утримання повнолітніх сина, дочки, яка продовжує навчання є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх сина, дочку, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 Сімейного кодексу України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей).

Аналогічне правило закладено до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 червня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , є повнолітньою донькою позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2

ОСОБА_3 , хоча й досягла повноліття, проте не працює, навчається на 3 курсі Київського університету інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія» денної форми навчання.

Позивачем надано до суду довідку та копію свого паспорту, як на підтвердження того що наразі повнолітня донька проживає разом з нею, оскільки на вихідні та канікули вона приїжджає додому з м. Києва.

Однак суд критично ставиться до вказаних доказів, оскільки місце знаходження університету: місто Київ, донька навчається на денній формі навчання, яка передбачає відвідування занять офлайн. Те що, донька ОСОБА_4 приїжджає додому в м. Сміла на час канікул та вихідних днів, суд вважає тимчасовою мірою, що не спростовує того, що студенти денної форми навчання мають відвідувати заняття за місцем знаходження навчального закладу, що вимагає постійного проживання у місті Києві. Окрім того факт реєстрації за однією адресою позивача та її доньки не є підтвердженням спільного проживання.

Окрім того, суд звертає увагу і на те, що повнолітня дитина, донька ОСОБА_3 просила суд відмовити у задоволенні позову, оскільки батько повністю її утримує добровільно та вона не потребує примусового стягнення з нього аліментів за рішенням суду.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.199 СК України ОСОБА_1 надано право звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, лише в інтересах повнолітньої доньки ОСОБА_3 , але не наділяє її правом матеріально-правової вимоги до відповідача, у своїх інтересах, в тому числі аліментів на свою користь.

З правового аналізу ст. ст.3,29,45,46 ЦПК України,ст. 30 ЦК Українита ч. 3ст. 199 СК України ОСОБА_1 , як мати повнолітньої дитни, яка продовжують навчання, має право звернутись, в інтересах останньої, з відповідним позовом про стягнення аліментів з відповідача. Проте оскільки ОСОБА_3 має повну цивільну процесуальну дієздатність, саме вона може бути позивачем у зазначеній справі та аліменти мають бути стягнуті на її користь, а не на користь матері, яка звернулась до суду з позовом.

Отже, суд вважає, що ОСОБА_1 не мала права звертатися із даним позовом до суду в інтересах повнолітньої доньки, тому що аліменти на користь повнолітньої доньки, яка продовжує навчання повинні стягуватися на її користь, а не на користь матері.

Зазначене не нівелює обов`язку батьків утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати, однак статтею 199 Сімейного кодексу України унормовано право на звернення з таким позовом безпосередньо дочки/сина або того з батьків, з ким дочка/син проживає.

Отже, позивачем не надано до суду беззаперечних доказів того, що повнолітня донька проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, в розумінні статті 199 Сімейного кодексу України.

Крім того дитиною сторін по справі донькою ОСОБА_3 спростовуються доводи позивача ОСОБА_1 про те, що вона потребує матеріальної допомоги від батька у примусовому порядку.

Враховуючи вище викладене, оскільки позивачем не надано беззаперечних та переконливих доказів в розумінні частини третьої статті 199 Сімейного кодексу України, щодо права останньої на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання та заявлено позовні вимоги, які не підтримує повнолітня донька, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись статями 6, 182, 199, 200 Сімейного кодексу України, статтями 3, 4, 5, 10, 11, 76-81, 141, 206, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

вирішив:

У задоволенні ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: В. О. Прилуцький