Справа № 583/4495/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Плотникової Н.Б.,

за участю секретаря судового засідання Логвиненко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Охтирка Сумської області скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: старший державний виконавець Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рубякіна А.О. в порядку судового контролю за виконанням судового рішення,

ВСТАНОВИВ:

05.09.2024 року заявниця звернувся до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судового рішення, в якій просить визнати поважними причини пропуску строку для подання скарги до суду та поновити строк для подання скарги; визнати неправомірним та скасувати акт державного виконавця від 07.08.2024 р., винесений старшим державним виконавцем Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Рубякіною Аллою Олександрівною за виконавчим провадженням № 75450127 від 04.07.2024 р.; визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Рубякіної Алли Олександрівни за виконавчим провадженням № 75450127 від 04.07.2024 р. щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження; зобов`язати старшого державного виконавця Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Рубякіну Аллу Олександрівну поновити право боржника ОСОБА_1 за виконавчим провадженням № 75450127 від 04.07.2024 р.

Скаргу мотивує тим, що вона ( ОСОБА_1 ) жодним чином не створювала перешкод в побаченні батька з донькою та в повному обсязі виконувала рішення суду, дотримуючись встановленого порядку проведення побачень та участі батька у спілкуванні з дитиною. 07.08.2024 р. в рамках виконавчого провадження № 75450127 державним виконавцем Рубякіною А.О. було складено акт про фактичне невиконання боржником ОСОБА_1 рішення суду. В акті від 07.08.2024 р. державний виконавець неправомірно та безпідставно зазначила про невиконання боржником судового рішення, про те, що вона ( ОСОБА_1 ) самовільно залучила в якості психолога ОСОБА_2 і цим зумовила складність у виконанні, крім того, держаний виконавець вказала, що мати дитини неодноразово вступала в спори з психологом, чим перешкоджала самому виконанню рішення. Дані висновки, викладені державним виконавцем, є протиправними та не ґрунтуються на дійсних обставинах справи. Вона ( ОСОБА_1 ) всі вимоги, викладені в рішенні суду, виконує та надає дитину для побачень та спілкування з батьком. Однак у зв`язку з протиправною поведінкою батька по відношенню до матері та самої дитини, на даний час дитина побоюється спілкуватись з батьком та при зустрічах в рамках виконавчого провадження постійно про це повідомляє, виявляє небажання на даний час спілкуватись з батьком. Вказані обставини підтверджуються відеозаписом зустрічі 07 серпня 2024 року, доданим до матеріалів справи. 07.08.2024 року вона ( ОСОБА_1 ) надала дитину для побачення та спілкування з батьком, однак державним виконавцем було зроблено протиправний висновок про невиконання ОСОБА_1 рішення суду та зазначено про це в акті від 07.08.2024 року.

Також зазначає, що 14.08.2024 р. боржником було виконано рішення суду та державним виконавцем в рамках даного виконавчого провадження було складено акт про виконання рішення суду боржником. 15.08.2024 р. боржником було подано заяву про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», однак державний виконавець не правомірно до часу подання скарги не здійснив обов`язкових дій, чим порушив права боржника за виконавчим провадженням.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Шевченко Р.В. у судовому засіданні вимоги скарги підтримали. ОСОБА_1 зазначила, що вона виконує рішення суду, завжди виходить з дитиною, не перешкоджає його виконанню. Висновки, викладені в акті, не відповідають дійсним обставинам справи. Невідомо з яких причини державний виконавець зробив такий висновок, що рішення суду не виконано і що вона ( ОСОБА_1 ) перешкоджає його виконанню. З відеозапису за 07.08.2024 р. вбачається, що вона ( ОСОБА_1 ) надала можливість для спілкування батька з дитиною, вивела дитину на вулицю з двору будинку, однак дитина відмовилася спілкуватися з батьком. Також зазначили, що постановою Сумського адміністративного окружного суду від 08.10.2024 р. визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рубякіної Алли Олександрівни від 08.08.2024 ВП №75450127 про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700,00 грн. за невиконання рішення суду.

Державний виконавець у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, зазначивши, що до відділу на виконання надійшов виконавчий лист щодо побачень батька з дитиною. Постановами державного виконавця для участі у проведенні виконавчих дій, які мали відбутися 07.08.2024 року, були залучені психолог та орган опіки та піклування. В акті від 07.08.2024 вказано, що рішення суду не виконане, так як ОСОБА_1 вивела дитину для спілкування, однак дитина ховалася за спиною матері, не хотіла спілкуватися з батьком, як такого спілкування батька з дитиною не було. ОСОБА_1 самовільно залучила психолога, стався конфлікт і рішення стало неможливо виконати. Підстави для закінчення виконавчого провадження відповідно до п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні, оскільки буде проводитись перевірка в частині виконання рішення суду щодо побачень дитини з батьком без присутності матері.

Стягувач ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначив, що дії державного виконавця є правомірними, рішення суду не виконане. Скарга ОСОБА_1 є безпідставною, державний виконавець діяла в межах Закону України «Про виконавче провадження». ОСОБА_1 сама створювала перешкоди для виконання рішення суду, вона залучила свого психолога, яка влаштувала скандал та сварилася з психологом, якого було залучено державним виконавцем. Фактично мати налаштовувала дитину проти нього ( ОСОБА_3 ), що було видно по поведінці дитини. Вважає, що мати не сприяє тому, щоб він ( ОСОБА_3 ) бачився з дитиною, мотивуючи тим, що дитина не хоче з ним ( ОСОБА_3 ) спілкуватись.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та матеріли виконавчого провадження № 75450127, дійшов наступного висновку.

Встановлено, що постановою від 04.07.2024 р. старшим державним виконавцем Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рубякіною А.О. відкрито виконавче провадження №75450127 про примусове виконання виконавчого листа №583/338/23, виданого 01.07.2024 Сумським апеляційним судом, про визначення ОСОБА_3 способів участі у спілкуванні та вихованні з неповнолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином: з моменту набрання рішенням суду законної сили протягом двох місяців - кожної середи та суботи з 15.00 год. до 18.00 год. у присутності матері дитини ОСОБА_1 за місцем проживання дитини або в місцях загального відпочинку та дозвілля чи за домовленістю між батьками дитини; після двох місяців з дати набрання рішенням суду законної сили - кожної середи та суботи з 15.00 год. до 18.00 год. без присутності матері дитини ОСОБА_1 в місцях загального відпочинку та дозвілля, з можливістю проведення зустрічей за місцем проживання та реєстрації ОСОБА_3 , а саме за адресою: 93-ї Бригади «Холодний Яр», 74, з покладенням на ОСОБА_3 обов`язку повернути дитину до матері; визначити побачення ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_4 в день її народження ІНФОРМАЦІЯ_2 з можливістю привітати дитину з 08.00 год. до 12.00 год. кожного року; необмежене право спілкування ОСОБА_3 особисто з донькою ОСОБА_4 шляхом телефонного та інтернет зв`язку у зручний для дитини час (а.с. 6).

30.07.2024 позивач в межах виконавчого провадження зверталась з заявою про залучення психолога ОСОБА_2 у проведенні виконавчої дії, призначеної на 31.07.2024, втім яку у зв`язку з хворобою дитини просила перенести на 07.08.2024 згідно із заявою від 30.07.2024, до якої, крім іншого долучила довідку з Охтирської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів №1 про те, що ОСОБА_2 дійсно з 08.02.2019 працює у школі на посаді практичного психолога (а.с.116).

06.08.2024 старшим державним виконавцем Охтирського ВДВС Рубякіною А.О. прийнято постанову про залучення психолога для участі у проведенні виконавчих дій, призначені на 07.08.2024 з 15 год. по 18 год. Постанова для виконання була надіслана до Охтирської міської ради.

07.08.2024 року старшим державним виконавцем Рубякіною А.О. було здійснено перевірку виконання боржником рішення суду за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами перевірки складено два акти.

В акті, складеному 07.08.2024 р. о 15.00 год., зазначено, що в зв`язку з масштабною тривогою в Україні, а саме м. Охтирка Сумської області рішення суду в/л № 583/338/23 від 01.07.2024 р. буде виконуватися після настання відбою.

В акті, складеному 07.08.2024 р. о 15.25 год., зазначено, що на виконання прибула психолог ОСОБА_5 (диплом та довідка додані державному виконавцю до матеріалів справи). ОСОБА_1 самовільно залучила ОСОБА_2 , яка була не залучена до виконання рішення суду, чим зумовила складнощі у виконанні рішення, а саме сварки самих учасників виконавчих дій. ОСОБА_5 неодноразово спілкувалася з дитиною для встановлення контакту з дитиною. Мати дитини неодноразово вступала в спори з психологом, чим перешкоджала самому виконанню рішення (при дитині вступала в конфлікт з учасниками виконавчих дій). ОСОБА_3 викликав поліцію, тому що ОСОБА_2 перешкоджала виконанню. В 16:27 год. тривога в Сумській області - дитину забрала мати до будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення суду фактично не виконано (а.с. 7, 32).

08.08.2024 старшим державним виконавцем Охтирського ВДВС Рубякіною А.О. в межах ВП №75450127 винесено постанову, згідно із якою за невиконання рішення суду згідно акта державного виконавця від 07.08.2024 на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 1700 грн.

Згідно зі статтями 55, 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконання рішень про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною регламентується спеціальними правилами статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Згідно з частинами першоютретьою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Пунктом 6 розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень затверджених наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року

за № 512/5 передбачено, що при виконанні рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною державний виконавець за потреби залучає органи опіки та піклування.

За наявності обставин, що перешкоджають проведенню побачення стягувача з дитиною, державний виконавець відкладає проведення виконавчих дій в порядку, визначеному статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів.

Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).

Варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII.

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

При цьому невиконанням судового рішення в розумінні статті 64-1 Закону № 1404-VІІІ є встановлений відповідним актом факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин та винесення відповідної постанови про накладення штрафу.

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 стверджує, що вона жодним чином не створювала перешкод в побаченні батька з донькою та в повному обсязі виконувала рішення суду, дотримуючись встановленого порядку проведення побачень та участі батька у спілкуванні з дитиною, а неможливість спілкування викликана поведінкою дитини, яка не бажає проводити час із батьком.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 забезпечила явку як себе, так і дитини на місце побачення з батьком, а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом державного виконавця від 07.08.2024 р.

Судом також встановлено, що у момент вказаних зустрічей ОСОБА_1 не чинила перешкод батьку у спілкуванні з донькою, а неможливість спілкування викликана поведінкою дитини, яка не бажала проводити час із батьком.

Дані обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи відеозаписами, які були надані ОСОБА_1 (а.с. 8), з яких вбачається, що ОСОБА_1 07.08.2024 р. у відповідності до визначеного у рішенні суду місця побачення після відбою оголошеної тривоги в м. Охтирка Сумської області вивела доньку для спілкування з батьком. Однак дитина одразу ж звернулась до батька зі словами: «Чого Ви до мене приходите? Я Вас боюсь. Хвате до мене приходити, пожалуста». Протягом усього часу дитина не виявляла бажання спілкуватися з батьком, повторюючи, що вона його боїться, ховалася за матір`ю. Поряд з цим, будь-яких дій з боку матері дитини ОСОБА_1 щодо перешкоджання виконанню рішення суду на відео не зафіксовано.

Крім того, зазначення в акті державним виконавцем тієї обставини, що мати дитини неодноразово вступала в спори з психологом, чим перешкоджала виконанню рішенню суду, - не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.

Дослідженими доказами не зафіксовано будь-яких перешкод зі сторони ОСОБА_1 у спілкуванні батька з дитиною чи можливості батьком поставити питання доньці чи в будь-який інший спосіб.

Малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю.

З цього приводу необхідно зазначити, що відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Захист прав дитини гарантовано статтями 3, 12, 16 Конвенції ООН Про права дитини 1989 року.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою і важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основу відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

За такого правового врегулювання та обставин справи суд вважає, що небажання дитини у момент зустрічі 07.08.2024 р. спілкуватися з батьком не може розцінюватись як неповажна причина невиконання позивачем як боржником судового рішення у виконавчому провадженні, оскільки це фактично є примушуванням дитини, що може призвести до психологічного тиску на дитину та очевидно не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини в аспекті забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 824/308/20-а, від 08 липня 2021 року у справі № 640/11833/19, від 05 червня 2024 року у справі № 480/6452/23.

Таким чином, суд дійшов висновку, що 07.08.2024 р. спілкування батька ( ОСОБА_3 ) з донькою у спосіб, встановлений рішенням суду, не відбулося не у зв`язку з позицією боржниці ( ОСОБА_1 ), а в першу чергу через небажання дитини спілкуватися з батьком.

Разом з тим, в акті державного виконавця зазначено, що рішення суду фактично не виконано, та що боржниця перешкоджала виконанню рішення суду вступаючи у конфлікти з психологом.

Державний виконавець не звернув увагу на обставини, які перешкоджали 07.08.2024 р. проведенню побачення стягувача з дитиною, наявність яких свідчить про поважність причин невиконання боржником рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною, зокрема, небажання дитини спілкуватися з батьком, а також повітряна тривога.

В даній ситуації державний виконавець повинен був вжити заходів, передбачених пунктом 7 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту № 512/5 та статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Аналізуючи зібрані докази та пояснення учасників процесу, суд вважає, що висновки державного виконавця у оскаржуваному акті про невиконання рішення суду та про перешкоджання боржниці виконанню рішення є поспішними і помилковими.

Беручи до уваги те, що оскаржуваний акт про не виконання рішення суду про побачення з дитиною державним виконавцем Рубякіною А.О. винесено передчасно та без врахування усіх обставин справи, а тому є підстави для його скасування, в зв`язку з чим скарга в цій частині підлягає задоволенню.

При цьому суд вважає поважними причини пропуску строку для подання скарги, зазначені ОСОБА_1 та її представником, а тому він підлягає поновленню.

Щодо вимог скарги про визнання неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Рубякіної Алли Олександрівни за виконавчим провадженням № 75450127 від 04.07.2024 р. щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частинами першою, другою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 13 цього ж Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, розпоряджень, внесення подання, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Забезпечення виконання судового рішення є обов`язком держави, яка повинна забезпечувати ефективні системи виконання судових рішень, а також функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалено обов`язкове судове рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили (рішення Європейського суду з прав людини «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року).

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

У рішенні від 07 жовтня 2021 року у справі «Вихованок проти України» ЄСПЛ зазначив, що під час здійснення виконавчого провадження втручання державних виконавців по суті зводилося лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником. Після скарг заявника національні суди розкритикували спосіб здійснення виконавчого провадження державними виконавцями. Суд вважав, що такий обмежений підхід державних виконавців був недостатнім. Ніщо не свідчить про те, що під час виконавчого провадження органи державної влади коли-небудь розглядали механізми добровільного виконання рішення, наприклад, шляхом розробки комплексної стратегії виконання, у тому числі цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків. Залишається незрозумілим, наскільки до процесу могли бути залучені органи опіки та піклування, та чи могли бути використані які-небудь засоби врегулювання сімейних конфліктів. Суд повторив, що право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв`язків дитини із сім`єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку.

Хоча перевага завжди надається добровільному виконанню, незмінна позиція, якої часто дотримуються батьки у таких справах, може ускладнити таке добровільне виконання та зумовити в певних випадках необхідність застосування пропорційних примусових заходів (рішення у справі «Вишняков проти України» пункт 43, з подальшими посиланнями).

Судом встановлено, що 14.08.2024 року старшим державним виконавцем Охтирського ВДВС Москаленко М.М.. було здійснено перевірку виконання боржником рішення суду за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами перевірки складено акт від 14.08.2024 р., в якому зазначено, що на виконання прибули ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Під час виконання на території Сумської області триває повітряна тривога. ОСОБА_1 повідомила, що дитина перебуває в укритті. Виконання рішення суду переноситься до настання відбою. О 15.50 год. після відбою ОСОБА_1 вивела дитину ОСОБА_6 для спілкування з батьком ОСОБА_3 . На виконання також прибула психолог ОСОБА_7 , яка спілкувалася з дитиною для встановлення контакту. Батько ОСОБА_3 намагався спілкуватися з дитиною, дитина неохоче йшла на контакт. Мати ОСОБА_1 не перешкоджала спілкуванню та намагалася дати спілкуватися дитині з батьком. О 16.40. на території Сумської області почалася повітряна тривога, мати ОСОБА_1 відвела дитину в укриття.

Враховуючи те, що державним виконавцем не вжиті всі можливі й необхідні заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень для належного виконання судового рішення, зокрема, державний виконавець не вжив достатніх заходів щодо активної співпраці з представниками органу опіки та піклування, залучення їх до роботи з дитиною та тим із батьків, з яким дитина проживає, з метою налагодження стосунків та усунення ознак відчуження одного з батьків, тому відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження.

Таки чином, вимоги скарги про визнання неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Рубякіної Алли Олександрівни за виконавчим провадженням № 75450127 від 04.07.2024 р. щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання старшого державного виконавця Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Рубякіну Аллу Олександрівну поновити право боржника ОСОБА_1 , - задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги про стягнення судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно ч.1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу здійснюється відповідно до статей 134, 137, 141 ЦПК України.

З огляду на статтю 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частина друга статті 141 ЦПК України передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04).

Також у рішенні ЄСПЛ зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником заявниці подано копію договору про надання правової допомоги від 03.09.2024 р., копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 03.09.2024 р., акт прийому-передачі виконаних робіт згідно Договору-Доручення про надання правої допомоги від 09.10.2024 р., відповідно до якого адвокатом надано в строк та в повному обсязі, а клієнтом прийнято без зауважень, сплачено в повному обсязі надані послуги згідно Договору-доручення про надання правової допомоги та Додаткової угоди вищевказані послуги на загальну суму 5000 грн., ордер № 1237230 від 10.08.2024 р.

Як вбачається з матеріалів справи, заінтересованим особам направлялися докази понесених заявником ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.

15.10.2024 р. старшим державним виконавцем Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рубякіною А.О. подано клопотання про зменшення витрат на оплату правової допомоги, в якому просить зменшити розмір витрат на професійну правову допомогу адвоката в даній справі до 500 грн., так як заявлений розмір витрат є завищеним та не є спів мірним зі складністю справи, обсягами фактично виконаних робіт та часом витраченим адвокатом на надання послуг.

Суд вважає завищеною оплату наданих послуг представником позивача - адвокатом Шевченко Р.В., оскільки дії, виконані адвокатом по справі, враховуючи невелику складність справи, не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи та значних витрат часу на виконання даних робіт адвокатом.

З урахуванням наведеного, критеріїв реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь заявника витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 247, 260, 447-453 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рубякіної А.О. щодо винесення Акту державного виконавця від 07.08.2024 року у виконавчому провадженні № 75450127.

Скасувати Акт старшого державного виконавця Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рубякіної А.О. від 07.08.2024 року у виконавчому провадженні № 75450127.

В іншій частині скарги відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції () в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу 1000,00 грн.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Н.Б. Плотникова