465/4981/15-ц
4-с/465/28/24
У Х В А Л А

Іменем України

27.06.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючої судді Мигаль Г.П.,

при секретарі судового засідання Титикайла І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) у відмові в розгляді в строки передбачені чинним законодавством його інформаційного запиту від 03 травня 2024 року.

Обґрунтовуючи скаргу, покликається на те, що в провадженні Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) перебуває виконавче провадження №63902593. 11 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження та постановою державного виконавця стягнуто 200 грн. витрат виконавчого провадження, і 20000 гр. виконавчого збору. Оскільки судове рішення не виконується, скаржник 03 травня 2024 року звернувся із інформаційним запитом до начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), де просив надати йому інформацію щодо стягнення з боржника ЛКП «Сонячне» по виконавчому провадженню № 63902593 витрат виконавчого провадження в розмірі 200 грн. та виконавчого збору в розмірі 20000 грн., всього 20200 грн., належним чином завірені копії квитанцій, чеків, та інші документи, що підтверджують стягнення з боржника зазначених сум. Але всупереч чинному законодавству на день подання скарги, скаржник не отримав жодної інформації від виконавчої служби, та не отримав відповіді на мій інформаційний запит, хоча минуло вже більше місяця від дня подання інформаційного запиту, що і стало підставою звернення до суду. Вважає, що такі дії начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), є не правомірними та протизаконними. Просив визнати неправомірною бездіяльність начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) у відмові в розгляді в строки, передбачені чинним законодавством його інформаційного запиту від 03 травня 2024 року та зобов`язати начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) розглянути запит та надати ОСОБА_1 інформацію, яка запитувалась в його інформаційному запиті від 03 травня 2024 року, а саме щодо стягнення з боржника ЛКП «Сонячне» по виконавчому провадженню № 63902593 витрат виконавчого провадження в розмірі 200 грн. та виконавчий збір в розмірі 20000 грн. всього 20200 грн., належним чином завірені копії квитанцій, чеків, та інші документи, що підтверджують стягнення з боржника зазначених сум.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків.

Згідно ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

При цьому, відповідно до ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановлює ухвалу, якою, в разі обґрунтованості, визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Так, приписами ст. 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

В свою чергу, згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6, відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Такий строк є процесуальним, може бути поновлений за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому, заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Із матеріалів скарги вбачається, що скаржник 03.05.2024 року звернувся із інформаційним запитом до начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

ще 09.05.2024 року він мав право звернутись оскаржити, дії або бездіяльність державного виконавця щодо ненадання відповіді на інформаційний запит. Проте скарга подана скаржником 10.06.2024 року, таким чином, скаржником пропущено строк на оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця.

При цьому, вимогами 122-124 ЦПК України встановлено порядок обчислення процесуальних строків.

Нормами ст. 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Водночас, в розумінні вищенаведених норм матеріального та процесуального права, десятиденний строк на оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця обчислюється з моменту, коли сторона виконавчого провадження дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свободи.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №466/948/19, зроблено висновок, що з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду.

Відповідно до ч.2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Проте, питання про поновлення строку на подання скарги скаржником не порушується.

Отже, за аналогією права, якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то підлягають застосуванню положення статті 185 ЦПК України.

Таким чином, на день звернення заявника до суду із вказаною скаргою, а саме 10.06.2024 року, сплинув десятиденний строк, встановлений ст. 449 ЦПК України.

Виходячи зі змісту вищенаведених положень ЦПК України, дотримання вимог процесуального законодавства України при пред`явленні скарги до суду є імперативним правилом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що реалізуючи пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, в кожному випадку заявник при зверненні до суду із заявою повинен як дотримуватися норм процесуального законодавства, так і очікувати, що ці норми застосовуються.

Оскільки строк на вчинення процесуальної дії сплинув, а клопотання про поновлення вказаного строку не подано, обґрунтування поважності причин пропуску такого строку скарга не містить, тому вказана скарга підлягає залишенню без розгляду, що не позбавляє ініціатора скарги можливості повторно звернутися до суду з вказаною скаргою, одночасно подавши клопотання про поновлення строку для звернення до суду.

При цьому, суддя вважає за можливе залишити заяву без розгляду на стадії прийняття її до розгляду, що відповідає положенням ст.ст. 13, 126 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства та узгоджується з позиціями, висловленими в п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6.

Крім того суд роз`яснює скаржнику, що відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України від 2 червня 2016 р. N 1404-VIII "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому Законом. Враховуючи наведене, крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства, Закон України "Про виконавче провадження" встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 122-126,185, 440 ЦПК України,-

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Мигаль Г.П.