ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/3812/23 Головуючий суддя І інстанції Бугера О. В.
Провадження № 22-ц/818/2053/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: завданої внаслідок ДТП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2024 року у справі за заявою представника 3-ї особи Моторне(транспортне) страхове бюро України - адвоката Гусєва Павла Володимировича про відшкодування витрат на правову допомогу у цивільній справі №644/3812/23, розглянутої за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки в результаті дорожньо-транспортної пригоди, 3-я особа ПРАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», Моторне (транспортне) страхове бюро України,

в с т а н о в и в:

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.03.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 5426 гривень 23 копійки, моральну шкоду в сумі 5000 гривень, судовий збір в сумі 440 гривень 24 копійки, а всього 10866 гривень 47 копійок. Повний текст рішення виготовлений 14.03.2024 року.

18.03.2024 року представником 3-ї особи Моторне (транспортне) страхове бюро України було подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі про розподіл витрат.

Зазначав, що при подачі письмових пояснень ним зазначалось, що МТСБУ очікує понести судові витрати на правову допомогу в розмірі 1000 гривень. Просив, враховуючи положення вимог ч.1 ст. 270 ЦПК України розподілити судові витрати відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, стягнути з позивачів та відповідача на їх користь витрати на правову допомогу в сумі 1000 гривень. Сам текст поданої заяви про ухвалення додаткового рішення містить посилання на справу №759/8576/22, що перебуває в провадженні Святошинського районного суду м. Києва, імовірно, має місце технічна описка, оскільки сторони в заяві зазначені відповідно до рішення саме Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, тому суд вважає за можливе провести розгляд поданої заяви.

Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2024 року заяву представника 3-ї особи Моторне(транспортне) страхове бюро України адвоката Гусєва Павла Володимировича про відшкодування витрат на правову допомогу у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки в результаті дорожньо-транспортної пригоди, 3-я особа ПРАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», Моторне (транспортне) страхове бюро України залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням суду першої інстанції, Моторне (транспортне) страхове бюро України в апеляційній скарзі просить скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву.

Вказано, що у поясненнях, наданих представником третьої особи до суду було зазначено, що МТСБУ очікує понести судові витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Зазначило, що суд не врахував правову позицію викладену у постанові об`єднаної палати Верховного суду у складі Касаційного господарського суду у справі №922/445/19 від 03.10.2019.

Також зазначено, що понесення третьою особою витрат на професійну правничу допомогу підтверджено належними та допустимими доказами, а тому, вказані витрати підлягають стягненню із відповідача на її користь.

З цих підстав просить ухвалити додаткове судове рішення та стягнути зі сторін судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, відповідно до визначених у ст. 367 ЦПК України меж апеляційного провадження заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхили, за наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказаним вимогам оскаржене судове рішення відповідає.

Додаткове рішення суду мотивовано тим, що додаткова угода №968 від 10.07.2023 року, відповідно до умов якої Замовником передано, а Виконавцем прийнято завдання на ведення від імені Замовника двох справ, в тому числі в рамках справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , не містить підписів сторін. Не було надано відповідного доказу проведення оплати послуг у встановлений Договором строк та додаткової угоди із підписами сторін (чи її належним чином посвідченої копії) при подачі заяви про ухвалення додаткового рішення, а тому заява про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає.

Колегія погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що до суду першої інстанції були надані пояснення представником 3-ї особи, до яких долучено копію договору №4.1./12-10/2021 про надання послуг у сфері права від 12.10.2021 року між МТСБУ та Адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП».

Як вбачається, за даним договором замовнику надаються послуги у сфері права, що складаються із комплексу дій та/чи самостійних операцій, необхідних і достатніх для досягнення мети, визначеної замовником, за конкретними дорученнями Замовника та наявний перелік послуг, в тому числі складання правових висновків, скарг заяв, процесуальних та інших документів, супровід судових справ тощо. П.5.2.1. визначено вартість послуг, що надаються Виконавцем у справах за яким Замовник є третьою особою визначається в 1000 гривень. Відповідно до п.5.3. Оплата здійснюється Замовником шляхом перерахування суми винагороди на рахунок виконавця на підставі Акту приймання-передачі наданий послуг, який складається Виконавцем раз на місяць та передається Замовнику у місяці наступного за звітним, у двох екземплярах разом із матеріалами справи. Копію додаткової угоди від 24.12.2021 року до Договору про надання послуг в сфері права №4.1./12-10/2021, відповідно до якої внесено зміни до п.3.1.18, 3.2.1., ст. 4. А також, додаткову угоду №968 від 10.07.2023 року, що не містить підписів сторін, укладену до Договору №4.1./12-10/2021 про надання послуг у сфері права від 12.10.2021 року, відповідно до умов Договору Замовником передано, а Виконавцем прийнято завдання на ведення від імені Замовника двох справ, в тому числі в рамках справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_4 , вартість послуг 1000 грн. Оплата послуг Виконавця в розмірі, який вказаний в п.1 цієї угоди здійснюється Замовником шляхом безготівкового перерахунку коштів на поточний рахунок виконавця протягом п`яти банківських днів з дати підписанні Сторонами Акту про виконані роботи. Тобто, сторони за Договором та угодою передбачили витрати на правову допомогу, що будуть понесені стороною під час розгляду справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (стаття 246 ЦПК України).

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються у спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Указані висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19).

Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду; по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 161/5317/18 (провадження № 61-3454св22) містяться висновки про те, що аналіз норм статті 126, 137, 141 ЦПК України вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду. Водночас потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі №810/795/18 зазначено про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 року в справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19), від 31.07.2020 року у справі №301/2534/16-ц (провадження №61-7446св19), додатковій постанові Верховного Суду від 19.11.2020 року в справі №734/2313/17 (провадження №61-7550св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Представник третьої особи не підтвердила понесені нею у цій справі витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн., тому доводи, викладені в апеляційній скарзі про стягнення зі сторін витрат на правничу допомогу, є безпідставними. Також не було надано таких доказів і до апеляційної скарги.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Зазначені правові висновки також викладені у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. За умови належного підтвердження витрати на професійну правничу допомогу стягуються і у випадку, коли фактично ще не сплачені стороною, а тільки мають бути сплачені (Верховний Суд, справа № 922/445/19, постанова від 03 жовтня 2019 року).

З матеріалів справи вбачається, що пояснення були подані представником 3-ї особи до суду 17.07.2023 року та враховуючи п.5.3. договору №4.1./12-10/2021 про надання послуг у сфері права від 12.10.2021 року, перерахування суми винагороди повинно було проведено на підставі Акту приймання-передачі наданих послуг, складеного Виконавцем в серпні 2023 року. До поданої заяви відповідних даних про реально понесені витрати не надано. Окрім того, долучена до пояснень додаткова угода №968 від 10.07.2023 року, відповідно до умов якої Замовником передано, а Виконавцем прийнято завдання на ведення від імені Замовника двох справ, в тому числі в рамках справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , не містить підписів сторін. Не було надано відповідного доказу проведення оплати послуг у встановлений Договором строк та додаткової угоди із підписами сторін (чи її належним чином посвідченої копії) при подачі заяви про ухвалення додаткового рішення.

Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявник не довів належними доказами розмір витрат на правничу допомогу. Наведені з цього приводу доводи скарги не знайшли свого підтвердження.

Частиною 5 ст.270 ЦПК України передбачено, що додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

У даному випадку суд замість ухвали постановив рішення про відмову у прийнятті додаткового рішення. Однак, таке порушення не є обов`язковою підставою для його скасування, не призвело до ухвалення помилкового судового рішення, а отже - має формальний характер, а тому відповідно до ст. 11 ЦПК України колегія суддів не вбачає передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для його скасування.

Оскільки доводи скарги не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи, суд ухвалив судове рішення відповідно до вимог цивільного матеріального та процесуального права, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.270, 367, 368, 374, 375, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 01 липня 2024 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді

Ю.М.Мальований.

Н.П.Пилипчук.