ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3267/24 Справа № 194/1190/23 Суддя у 1-й інстанції - Корягін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2023 року в цивільній справі номер 194/1190/23 за позовною заявою Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року до Тернівського міського суду Дніпропетровської області звернулось Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 16 грудня 2021 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №401, на підставі якого відповідачу видано кредит у сумі 76780,00 грн. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з чим по кредитному договору, станом на 18 червня 2023 року мається заборгованість в розмірі 106138,74 грн, з яка складається з 70382,24 грн - заборгованість по сумі кредиту; 7,03 грн - заборгованість по процентам; 35749,47 грн - заборгованість по комісії. Позивач звертався до відповідача із письмовою вимогою про повернення кредиту, проте жодних дій з боку останнього вчинено не було.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 106138,74 грн та суму сплаченого судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Заочним рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2023 року позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за договором комплексного банківського обслуговування №401 від 16 грудня 2021 року станом на 18 червня 2023 року у розмірі 106138,74 грн, з яких 70382,24 грн - заборгованість по сумі кредиту; 7,03 грн - заборгованість по процентам; 35749,47 грн - заборгованість по комісії.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» судовий збір у сумі 2684,00 грн.

Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишено без задоволення.

Із вказаним заочним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив скасувати заочне рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2023 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

08.11.2023 року ОСОБА_1 не з`явився в судове засідання, тому що не був ознайомлений про дату та час розгляду справи.

Між відповідачем та позивачем не укладалось жодного кредитного договору, як зазначено в позовній заяві та рішенні суду. ОСОБА_1 подавалось до позивача заява №401 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 16.12.2021 року.

Позивач додав до позову публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, умовами якої керується при розгляді справи. Однак, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач був ознайомлений із вищезазначеною пропозицією та підписував її.

Суд першої інстанції також не звернув на це уваги при розгляді справи.

ОСОБА_1 не згоден з розміром заборгованості, що була стягнута за рішенням суду та вважає її необґрунтованою.

У п. 5 заяви №401 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 16.12.2021 року зазначено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,99%. Умови даної заяви не містять умови щомісячного нарахування вищезазначеної комісії. В свою чергу заочним рішенням суду з відповідача стягнуто заборгованість за комісією у розмірі 35749,47 грн, яка була позивачем розрахована за умови щомісячного нарахування.

Від позивача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 16 грудня 2021 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 підписано заяву №401 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої, банк надав відповідачу кредит у розмірі 76780,00 грн строком на 24 місяці на умовах, передбачених у цьому договорі, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,01 % річних та комісії у розмірі 2,99% (а.с. 2зв-3зв).

Крім того, 16 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту (а.с. 4).

Відповідно до платіжної інструкції №TR.54575165.57129.8810 від 16 грудня 2021 року АТ «Перший Український Міжнародний Банк» перерахувало отримувачу ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 76780,00 грн за кредитним договором №401 від 16 грудня 2021 року (а.с. 15).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №401 від 16 грудня 2021 року, станом на 18 червня 2023 року заборгованість за кредитним договором становить 106138,74 грн, з яких 70382,24 грн - заборгованість по сумі кредиту; 7,03 грн - заборгованість по процентам; 35749,47 грн - заборгованість по комісії (а.с. 15зв-16зв).

З виписки за рахунком вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами (а.с. 17-17зв).

18 червня 2023 року АТ «Перший Український Міжнародний Банк» направив на адресу ОСОБА_1 досудову вимогу про повернення заборгованості за кредитним договором №401 від 16 грудня 2021 року у розмірі 106138,74 грн (а.с. 13-13зв, 14-14зв).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконано грошове зобов`язання в строки, передбачені умовами кредитного договору, у зв`язку з чим підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №401 від 16.12.2021 16 грудня 2021 року, що виникла станом на 18 червня 2023 року, у сумі 106138,74 грн.

Проте, апеляційний суд не може в повній мірі погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

Також згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та

справедливості.

Відповідно до положень ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 16 грудня 2021 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 підписано заяву №401 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої банк надав відповідачу кредит у розмірі 76780,00 грн строком на 24 місяці на умовах, передбачених у цьому договорі, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,01% річних та комісії у розмірі 2,99%.

Відповідно до платіжної інструкції №TR.54575165.57129.8810 від 16 грудня 2021 року АТ «Перший Український Міжнародний Банк» перерахувало отримувачу ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 76780,00 грн за кредитним договором №401 від 16 грудня 2021 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №401 від 16 грудня 2021 року, станом на 18 червня 2023 року заборгованість за кредитним договором становить 106138,74 грн, з яких 70382,24 грн - заборгованість по сумі кредиту; 7,03 грн - заборгованість по процентам; 35749,47 грн - заборгованість по комісії.

З виписки за рахунком вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами.

Таким чином, встановлено, що між ОСОБА_1 та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» укладено кредитний договір, що позивач надав відповідачу кредитні кошти, якими відповідач користувався, а також, що відповідач був обізнаний з умовами кредитного договору, що відображені у заяві №401 від 16 грудня 2021 року, про що свідчить його власноручний підпис.

Виходячи з наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по сумі кредиту в розмірі 70382,24 грн та по відсоткам в розмірі 7,03 грн.

Разом з тим, розглядаючи обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення комісії, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець, на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19, провадження № 61-7416св20.

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes).

Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу /набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає.

Такі висновки зроблені в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі №359/12165/14-ц.

Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених ст. 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер і в них поряд із приватно - правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно - правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно - правових нормах.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року в справі №613/1436/17.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Апеляційний суд звертає увагу, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ «ПУМБ» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19, зроблені наступні висновки: якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Пунктом 5 заяви №401 від 16 грудня 2021 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена й п. 5.7.3 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

При цьому, з аналізу змісту зазначеного пункту договору вбачається, що сплату відповідної комісії банк покладає на позичальника попри те, що дії, за які вона справляється, вчиняються на користь банку, зокрема, послуги щодо списання та зарахування коштів з метою повернення кредиту, розрахунково-касове обслуговування кредиту.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, апеляційний суд вважає, що положення кредитного договору, укладеного між сторонами про зобов`язання позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99% щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Відтак, нарахування позивачем заборгованості по комісії за кредитним договором №401 від 16 грудня 2021 року в розмірі 35749,47 грн є безпідставними.

З урахуванням викладеного позовні вимоги про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 35749,47 грн задоволенню не підлягають.

В цій частині апеляційна скарга заслуговує на увагу.

Доводи апеляційної скарги в частині неповідомлення судом відповідача про дату та час судового засідання призначеного на 08 листопада 2023 року, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки в матеріалах справи наявна розписка, підписана відповідачем, відповідно до якої ОСОБА_1 повідомлений про наступну дату судового засідання, що призначено на 08.11.2023 року о 10 годині 30 хвилин (а.с. 37).

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Виходячи з наведеного вище та обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в частині спору про стягнення заборгованості за комісією, не виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми заборгованості за комісією підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення суми відсотків за кредитом.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

АТ «Перший Український Міжнародний Банк» за подання позовної заяви сплатив судовий збір в розмір 2684,00 грн (а.с. 19), позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає зміні та має бути стягнутий з відповідача судовий збір на користь позивача в розмірі 1779,97 грн.

Відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, за подання апеляційної скарги ним сплачено судовий збір в розмір 4026,00 грн (а.с. 66), тому з позивача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1356,03 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2023 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії за обслуговування кредиту - скасувати, в частині розподілу судових витрат зі сплати судового збору - змінити.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» () до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення комісії за обслуговування кредиту - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» () судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції в розмірі 1779,97 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції 1356,03 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: