печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5899/23-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Новака Р.В,,

при секретарі судового засідання - Бурячок А.І.,

справа № 757/15541/21-ц

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - АТ «Укрзалізниця»

предмет та підстави - визнання незаконними наказу та стягнення моральної шкоди

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» про визнання незаконними наказу та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати незаконним наказ регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 28.11.2022 № 60-Н/к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та стягнути 20000,00 моральної шкоди. Мотивуючи позовні вимоги ОСОБА_1 вказує, що 28.11.2022 наказом регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» йому оголошено догану. Проте, на переконання позивача, вказаний наказ вважає незаконним, що послугувало підставою для звернення до суду з даним позовом. Також відмічає, що у зв`язку з оскаржуваним наказом йому нанесено моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях, безсонні.

Ухвалою суду від 28.02.2023 у справі за вказаним позовом відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

09.05.2023 від представника відповідача АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» Шапран Л. надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

11.07.2023 до суду надійшов відзив акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», в якому представник вказав на безпідставність вимог та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

18.07.2023 до суду надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив, в якому останній зазначив, що відзив не спростовує позов.

Ухвалою суду від 07.08.2023 заяву відповідача про закриття провадження у справі залишено без розгляду.

Позивач та представник відповідача з`явилися до суду та подали заяви про проведення судового розгляду без технічної фіксації. Позивач у своїй заяві просив позовні вимоги задовольнити, представник відповідача відмовити у задоволенні позову.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався, як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за наявності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК Україна, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Основним Законом України статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею.

Всі трудові відносини повинні ґрунтуватися на принципах соціального захисту та рівності для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором, що, зокрема, має відображатись у встановленні вичерпного переліку умов та підстав припинення таких відносин.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 працював в АТ «Укрзалізниця» на посаді юрисконсульта 1 категорії відділу координації правової роботи підрозділів структурного підрозділу юридична служба регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця».

За твердженням позивача, в середніх числах жовтня заступник начальника відділу координації правової роботи підрозділів юридичної служби регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» Панфілов А.О. повідомив, що його не допустили до участі у розгляді справи № 382/1140/21 за позовом ОСОБА_2 до АТ «Укрзалізниця», тому що він не є адвокатом, і надано ОСОБА_1 вказівку занести справу № 382/1140/21 начальнику відділу претензійно-позовної роботи та представництва в судах юридичної служби ОСОБА_3 для перерозподілу цієї справи на адвоката. ОСОБА_3 дала вказівку приймати участь у судовому засіданні 09.11.2022 у справі №382/1140/21 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, що також не заперечується відповідачем. 09.11.2022 позивач брав участь в судовому засіданні в Яготинському районному суді Київської області в режимі відеоконференції поза межами суду як представник АТ «Укрзалізниця» по цивільній справі №382/1140/21. З цією метою позивач знаходився в кабінеті юридичної служби, в якому спеціально обладнане робоче місце для участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції, в якому знаходиться і робоче місце начальника відділу претензійно-позовної роботи та представництва в судах ОСОБА_3 . Таким чином, ОСОБА_3 була присутня на своєму робочому місці і чула, як проходить 09.11.2022 судове засідання по цивільній справі №382/1140/21, участь в якому брав ОСОБА_1 . Так було встановлено неналежний рівень захисту законних прав та інтересів АТ« Укрзалізниця» позивачем. На підставі викладеного, позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення йому догани не через суб`єктивне ставлення керівництва юридичної служби регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», а через суттєві зауваження суду щодо неналежного здійснення представництва інтересів АТ «Укрзалізниця» як відповідача по справі №382/1140/21, яке в даному цивільному процесі виступало як роботодавець.

Так, відповідно до статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті.

Регіональна філія «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» діє на підставі Положення про Філію, яке затверджено рішенням правління АТ «Українська залізниця» від 15.06.2021 (протокол № Ц-56/71 Ком.т.).

Відповідно до Положення керівництво Філією відповідно до статуту товариства та цього Положення здійснюється директором виконавчим філії, який призначається на посаду та звільняється з посади в порядку, передбаченому статутом товариства та його внутрішніми нормативними документами (п.5.1. Положення).

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ видано повноважним керівником, який має право застосовувати дисциплінарні стягнення до працівників Філії, що не заперечується позивачем.

Так як на одну з підстав для визнання наказу незаконним, позивач вказує на те, що до нього не можуть застосовуватися Положення, а саме п. 1.15 та п. 7.23, оскільки в нього відсутня посадова інструкція і йому не було повідомлено офіційно про супроводження справи №382/1140/21.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Одним із видів юридичної відповідальності є дисциплінарна відповідальність. У сфері виконання найманої праці вона полягає в обов`язку працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, давати звіт перед роботодавцем за свої протиправні дії та нести дисциплінарні стягнення, передбачені нормами трудового законодавства.

Дисциплінарна відповідальність, як і будь-яка інша юридична відповідальність, має примусовий характер. Він полягає в тому, що стосовно працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, роботодавцем можуть уживатися заходи примусового впливу, примусова санкція, яка спричиняє для порушника певні негативні наслідки.

Заходи дисциплінарного стягнення, що застосовуються до деяких працівників, які несумлінно виконують свої трудові обов`язки, зазначено у статті 147 КЗпП України.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Такий захід дисциплінарного стягнення, як оголошення догани, є менш жорстким у порівнянні зі звільненням.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани передбачає наступне: 1.Необхідно зафіксувати факт вчинення (виявлення) порушення трудової дисципліни (такий факт може бути зафіксований актом, протоколом, доповідною запискою); 2.Отримати пояснення від працівника щодо факту порушення трудової дисципліни; 3.Видати розпорядчий документ про оголошення догани; 4.Ознайомити працівника з розпорядчим документом.

Перераховані дії роботодавця для накладення дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани регіональною філією «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» дотримано, про що зазначено в оскаржуваному наказі та що визнається і самим позивачем.

Статтею 149 КЗпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Під час обрання виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни.

З оскаржуваного наказу вбачається наступний зміст: «зазначене стало можливим внаслідок порушення юрисконсультом 1 категорії відділу координації правової роботи підрозділів юридичної служби регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Ходаківським Ю.П. вимог п. 1.15. та п. 7.23. Положення про порядок ведення претензійно-позовної роботи в акціонерному товаристві «Українська залізниця», затвердженого рішенням правління (протокол № Ц-45/35Ком.т.) від 15.04.2020, а саме, в здійсненні на неналежному рівні захисту законних прав та інтересів АТ «Укрзалізниця».

В п. 1 наказної частини оскаржуваного наказу викладено, що за порушення вимог п. 1.15. та п. 7.23. Положення, а саме, в здійсненні на неналежному рівні захисту законних прав та інтересів АТ «Укрзалізниця», мені оголошено догану.

Дослідивши Положення про порядок претензійно-позовної роботи в АТ «Українська залізниця» (протокол № Ц-45/35Ком.т.) від 15.04.2020 суд відмічає наступне.

Пункт 1.15. та п. 7.23. Положення мають наступний текст:

1.15. Персональна відповідальність за стан претензійної та позовної роботи покладається на керівників Філій та їхніх структурних підрозділів, керівників структурних підрозділів Товариства, у віданні яких перебувають питання, що стали предметом спору, в межах їхньої компетенції та функціональних обов`язків та/або на особу, що відповідальна за супроводження відповідного господарського договору та/або судової справи, в межах її компетенції та посадових обов?язків.

Структурні підрозділи Товариства, Філії несуть повну відповідальність за правильність оформлення та достовірність первинних документів, складених за результатами виконання робіт, надання послуг, постачання товару тощо, та за зберігання оригіналів таких документів до остаточного вирішення претензій та спорів, які виникають за такими первинними документами.

7.23. Персональна відповідальність за повноту, зміст, своєчасність підготовки та подання процесуальних документів до суду, участь у судових засіданнях по справі, дотримання строків оскарження судових рішень покладається на працівника, що відповідальний за супроводження такої справи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 761/24929/20 (провадження № 61-12418св21), «Посадові обов`язки працівників мають бути відображені в посадових інструкціях, які згідно з пунктом 6 Загальних положень Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (далі - ДКХП), які були затверджені разом з Випуском 1 «Професії, що є загальними для всіх видів економічної діяльності» ДКХП наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2004 року № 336, мають складатися для працівників усіх посад, що зазначені у штатному розписі. При цьому до посадових інструкцій може бути внесено зміни та/або доповнення лише на підставі наказу керівника підприємства та тільки за згодою працівника».

Згідно, ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.1, ч. 6, ч.7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Стаття 21 КЗпП України закріплює рівність трудових прав громадян України.

Відповідно до статті 31 КЗпП України власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.

Отже, у даному випадку на відповідача покладено обов`язок доведення факту не виконання позивачем посадових обов`язків, визначених посадовою інструкцією.

На підтвердження правомірності оспорюваного наказу відповідачем було надано ряд документів, які проаналізовано судом, а саме: копію наказу про припинення трудового договору (контракту) від 08.12.2022 №1044/ОС; копію довіреності від 06.07.2022 №365, виданої ОСОБА_1 ; копію протоколу від 23.11.2022 №НЮ-01/7; копію службової записки ОСОБА_3 від 10.11.2021; копію пояснення ОСОБА_1 від 23.11.2022; копію акту від 29.11.2022 про відмову письмово ознайомитися з наказом від 28.11.2022 №60-Н/К; копію інформаційної довідки по справі №382/1140/21, складеної ОСОБА_1 ; копію Положення про порядок ведення претензійно-позовної роботи в акціонерному товаристві «Українська залізниця», затвердженого рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 15.04.2020 протокол №Ц-45/35; копію технічного запису судового засідання по цивільній справі №382/1140/21, яка розглядалася 09.11.2022 в Яготинському районному суді Київської області (на диску).

Так, з вищенаведеного переліку вбачається, що відповідачем долучено Положення про порядок ведення претензійно-позовної роботи в акціонерному товаристві «Українська залізниця», затвердженого рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 15.04.2020 протокол №Ц-45/35, якими, зокрема, передбачено:

7.4. Директор Юридичного департаменту (його заступник) шляхом накладення на відповідному документі резолюції призначає працівника Юридичного департаменту чи Юридичну службу, відповідального/відповідальну за супроводження справи у суді та вчинення дій з метою підготовки та надання до суду відповідних процесуальних документів (відзиву, відповіді на відзив, заперечень, пояснень тощо).

7.5. При надходженні процесуальних документів (позовних заяв, ухвал, рішень, постанов, апеляційних чи касаційних скарг тощо) на адресу Філії начальник Юридичної служби (його заступник) призначає працівника, відповідального за супроводження справи у суді та вчинення дій з метою підготовки та надання до суду відповідних процесуальних документів (скарги, відзиву, відповіді на відзив, заперечень, пояснень тощо).

7.6. Юридичний департамент не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідної резолюції директора Юридичного департаменту (його заступника) передає оригінали судових документів (з додатками) відповідальному працівнику Юридичного департаменту та/або до структурного підрозділу Товариства, до компетенції якого належить отримання, надсилання та реєстрація кореспонденції, з метою направлення таких документів до Юридичних служб, визначених відповідальними за супроводження справи. Для оперативного реагування та підготовки відповідних процесуальних документів, участі у судових засіданнях документи, що стосуються судової справи, можуть бути направлені Юридичним департаментом за допомогою засобів електронної пошти на адресу секретаря Юридичної служби та/або на електронну адресу працівника Юридичної служби та/або керівника Юридичної служби (його заступника).

7.7. Відповідальний за супроводження справи працівник протягом 2 (двох) робочих днів з моменту отримання матеріалів судової справи (процесуальних документів) зобов?язаний вчинити дії (перелік див а.с.40-41).

Так, за приписами статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності.

Виконання всіх цих вимог є безумовною запорукою правильного та законного оформлення прийнятого роботодавцем рішення, що одночасно виступає гарантією дотримання трудових прав працівників.

Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Так, при наданні оцінки правомірності порядку накладання на позивача дисциплінарного стягнення та законності обставин його накладення, слід виходити із загальних правил притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, передбачених КЗпП України.

Суд звертає увагу на те, що оскаржуваний наказ №60-Н/к не містить достатніх даних про конкретні винні дії позивача щодо порушення посадових обов`язків, які б могли бути підставою для притягнення її до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани.

У спірному наказі наведено неконкретне твердження про невиконання позивачем своїх посадових обов`язків, ураховуючи той факт, що в порушення вищенаведених вимог Положень, відповідачем не доведено та не надано суду доказів, які б підтверджували надання ОСОБА_1 ведення в судовому порядку відповідної судової справи.

А отже, до позивача не можуть застосовуватись п. 1.15 та п. 7.23 Положень, у зв`язку з відсутністю посадової інструкції та відповідних вказівок, передбачених Положеннями щодо відповідальності за супровід справи №382/1140/21.

З урахуванням зазначеного, за відсутності деталізації обставин, які позивачу ставляться у провину, суд позбавлений можливості оцінити наявність порушень посадових обов`язків, які є складовими трудової функції працівника, перевірити дотримання роботодавцем строків застосування дисциплінарного стягнення, визначених статтею 148 КЗпП України.

З огляду на викладене, оскаржений наказ не може бути визнано законним.

Такий висновок суду відповідає правовим позиціям Верховного суду, який у постановах від 08.01.2020 у справі № 153/1339/17, провадження № 61-36556св18, від 22.07.2020 у справі № 554/9493/17, провадження №61-38286св18, від 13.05.2022 у справі №331/2395/20, провадження №61-211св22, залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позову про визнання незаконними та скасування наказів про застосування дисциплінарного стягнення, оскільки оскаржувані накази про дисциплінарне стягнення щодо позивача не містять повних і точних відомостей, які саме порушення вчинив позивач, які із функціональних обов`язків він порушив відповідно до кожної із посад. Верховний суд зазначив, що у трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості, згідно з яким не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість. Оскільки оспорюваний наказ не містить чітких формулювань суті та обставин допущеного проступку, відсутні докази вини позивачки та наявності причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і неналежним виконанням покладених на позивача трудових обов`язків, а містяться лише загальні, а не конкретні посилання на порушення останньою положень посадової інструкції, тому не можна дійти однозначних висновків про доведення вини працівника у вчиненні дисциплінарного проступку і накладення на неї дисциплінарного стягнення.

Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн., слід зазначити наступне.

Вимоги обґрунтовує тим, що безпідставним притягненням її до дисциплінарної відповідальності та порушенням трудових прав, їй було завдано моральної шкоди.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі.

Підставою для відшкодування моральної шкоди за ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст.ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Судом було встановлено факт неправомірного притягнення відповідачем позивача до дисциплінарної відповідальності, що призвело до тривалих її моральних страждань та емоційних переживань і вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки ОСОБА_1 зазнав у зв`язку із протиправними діями відповідача душевних страждань, що свідчить про причинно-наслідковий зв`язок між такими неправомірними діями відповідача та настанням тих негативних наслідків про які він вказує, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок винесення відповідачем незаконного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, у розмірі 3000,00 гривень.

Визначаючи суму відшкодування моральної шкоди в такому розмірі, суд, виходячи із засад розумності та справедливості, враховує ступінь вини відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення його прав, глибину та обсяг душевних страждань. Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 20000,00 гривень суд вважає завищеними.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 ЗУ «про судовий збір», відтак, судовий збір у розмірі 2147,20 підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 19, 60, 77, 81, 95, 141, 212, 263-265, 267, 273, 274, 280, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 21, 36, 40, 139, 146, 147, 148, 149 КЗпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу - задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 28.11.2022 № 60-Н/к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 3000,00 грн.

Стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 2147,20 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

відповідач: акціонерне товариство «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, ) в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» (01601, м. Київ-54, вул. Лисенка, 6, ).

Суддя Р. В. Новак