Справа № 745/790/24
Провадження № 2/745/260/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2024 року Сосницький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Смаль І.А, за участі секретаря Шуляр І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Сосниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього на користь відповідача на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини заробітку щомісячно до 1/6 частки заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття.

Позов мотивований тим, що він з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 жовтня 2011 року. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 грудня 2016 року шлюб розірвано. З відповідачкою мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням з нього стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки мого заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 лютого 2017 року до досягнення дитиною повноліття. По даному виконавчому провадженню №53721882 станом на 03 червня 2024 року заборгованості по аліментах він не має, що підтверджується відповідним розрахунком. ІНФОРМАЦІЯ_3 у нього та ОСОБА_4 народився спільний син ОСОБА_5 . 08 квітня 2023 року він уклав шлюб з ОСОБА_4 . Враховуючи викладене тепер на його утриманні окрім доньки ОСОБА_6 перебуває син ОСОБА_7 . На даний час він проходить службу в лаві Збройних Сил України та його матеріальне становище ускладнилось і стало досить скрутним. Так, окрім того, що він утримує двох неповнолітніх дітей, як військовослужбовець ЗСУ не має достатнього державного матеріального забезпечення та значну кількість коштів повинен виділяти на власне забезпечення (одяг, військова амуніція, продукти харчування). Також в нього з`явились проблеми зі здоров`ям, що потребує додаткових витрат на лікування. В січні 2024 року він перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом «Ускладнений остеохондроз поперекового відділу хребта», був виписаний з лікарні з рекомендаціями подальшого лікування, яке потребує значних коштів.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила.

Дослідивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню. До такого висновку суд прийшов з наступних міркувань.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 з 29.10.2011 по 06.12.2016 перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 06.12.2016 року (справа №740/3487/16-ц) шлюб між ними розірвано. (а.с.5)

Згідно виконавчого листа виданого Ніжинським міськрайонним судом у справі №740/848/17 стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Ніжина Чернігівської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , працюючого водієм на Ніжинському управлінні водо-каналізаційного господарства, на користь ОСОБА_8 аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 лютого 2017 року до досягнення дитиною повноліття. (а.с.6)

ОСОБА_8 змінила прізвище на ОСОБА_9 15.05.2024 внаслідок реєстрації шлюбу, що підтверджується наданою довідкою від 25.10.2024 № 80/33.2-100 Менського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Корюківському районі Чернігівської області.

Станом на травень 2024 у позивача відсутня заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується наданим Ніжинським ВДВС розрахунком заборгованості по аліментах. (а.с.7)

08.04.2023 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_4 (а.с.8)

Позивач та ОСОБА_4 є батьками дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.9).

З 08.01.2024 по 17.01.2024 солдат ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування, про що свідчить надана довідка про тимчасову непрацездатність (а.с.12)

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріальногостановища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів необхідно з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, позивач посилався на те, що після винесення рішення про стягнення аліментів, він повторно одружився, у нього ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син ОСОБА_5 . Також він, як військовослужбовець не має достатнього державного матеріального забезпечення, значну частину коштів виділяє на власне забезпечення (військова амуніція, одяг, продукти харчування), має проблеми з здоров`ям, що потребує додаткових витрат на лікування.

На підтвердження погіршення свого здоров`я позивачем надано довідку тимчасової непрацездатності. (а.с.12)

Однак вказана довідка не може слугувати доказом погіршення здоров`я позивача, вона тільки підтверджує те, що позивач дійсно мав тимчасові проблеми зі здоров`ям в період з 08.01.2024 по 17.01.2024, внаслідок чого проходив стаціонарне лікування та з 18.01.2024 він виписаний з покращенням та повернувся на службу. Інші докази, які б могли підтверджувати погіршення здоров`я позивача не надано.

Відповідно до висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21) зменшення розміру аліментів можлива лише в разі доведення позивачем належними та допустимими доказами факту погіршення майнового стану платника аліментів, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.

З розрахунку заборгованості по аліментах від 03.06.2024 року ВП 53721882,виданого Ніжинським ВДВС у Ніжинському районі Чернігівської області вбачається,що розмір доходів позивача у порівняні з 2017 роком значно зріс.

Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення свого майнового стану, доказів такого не надано, а наявність іншої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

За таких обставин суд приходить до висновку, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, яка народилась в іншому шлюбі, без доведення погіршення його майнового становища та (або) погіршення його стану здоров`я, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини на користь якої стягнуто аліменти та суперечитиме її інтересам.

Встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, підстави для задоволення позову відсутні.

При ухваленні рішення, судом враховано висновки викладені в постанові Верховного Суду від 22.07.2024 у справі № 688/4308/23. Аналогічні за змістом висновоки викладено у постановах Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справі № 552/2073/23 від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20.

Керуючись ст.7, 182, 192 Сімейного кодексу України, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства",ст. 12, 13, 263-265, 273 ЦПК України,суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 .

Суддя І.А.Смаль