Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

Справа №348/2081/24

Провадження № 2/348/988/24

15 листопада 2024 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі судді Матолич В.В., за участю секретаря судового засідання Буратчук О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Надвірна Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єкта незавершенного будівництва об`єктом спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на його частину.

Процесуальні дії у справі.

27.08.204 ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_3 , пред`явив позов, відповідно до якого просить визнати об`єкт незавершенного будівництва із господарською спорудою, що розташований на земельній ділянці із кадастровим номером :05:005:0045, площею 0,15 га, із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю сторін та визнати за позивачем право власності на частину вказаного об`єкта незавершенного будівництва. В обгрунтування позову зазначив таке. 07.09.2007 між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13.03.2024 шлюб між сторонами було розірвано. За час перебування сторін у шлюбі позивач придбав житловий будинок АДРЕСА_1 . Майно, яке було придбано позивачем складалося із дерев`яного житлового будинку, загальною площею 52,0 кв.м, житловою площею 18,5 кв.м, хліву дерев`яного, площею 15,9 кв.м, стодоли дерев`яної, площею 8,8 кв.м, колодязя побутового, воріт дерев`яних та огорожі. Після придбання домоволодіння та приватизації земельної ділянки під ним, позивач вирішив здійснити реконструкцію інсуючих будівель та споруд. На замовлення позивача було розроблено проект, 15.09.2023 подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції індивідуального житлового будинку. Після того, як сімейні стосунки між сторонами були припинені, будівництво припинилося також. 23.06.2024 на замовлення позивача було проведено технічну інвентиризацію об`єкта незавершенного будівництва та встановлено, що готовність данного об`єкта становить 62%. Також на відведеній позивачу земельній ділянці збудована літня кухня, площею 28,1 кв.м, як приналежність до недобудованого будинку. Оскільки після розірвання шлюбу між сторонами відсутня згода та спільне бачення щодо порядку користування та можливості розпорядження незавершеним будівництвом з метою захисту свого права власності позивач звернувся до суду.

29.08.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановивши розглядати за правилами загального позовного провадження, призначив у справі підготовче засідання.

03.10.2024 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

15.11.2024 позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача 14.11.2024 подав заяву в якій зазначив, що наведені в позовній заяви вимоги сторона позивача підтримує, просив позов задовольнити, розгляд проводити за відсутності сторони позивача, зазначивши що вони не заперечують щодо заочного розгляду справи.

15.11.2024 відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце проведення судового розгляду була повідомлена належно. Відзиву на позов не подала, строк на подання відзиву закінчився. Враховуючи наведене, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд встановив:

Відповідно до копії рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13.03.2024 у справі №348/240/24 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 07.09.2007 у Ланчинській селищній раді Надвірнянського району Івано-Франківської області було розірвано.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 27.11.2018, який зареєстрований у реєстрі за №1630, ОСОБА_1 купив домоволодіння АДРЕСА_1 , що також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №146959955.

Згідно з копією технічного паспорту на житловий будинок від 26.10.2016, встановлено, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 складалося з житлового будинку, загальною площею 52,0 кв.м, житловою площею 18,5 кв.м, хліву дерев`яного, площею 15,9 кв.м, стодоли дерев`яної, площею 8,8 кв.м, колодязя побутового, воріт дерев`яних та огорожі.

25.04.2023 Ланчинська селищна рада Надвірнянського району Івано-Франківської області затвердила технічну документацію із землеустрою та передала земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером::05:005:0045 - у власність позивачу, що підтверджується копією рішення від 25.04.2023 №927-22/2023.

Відповідно до копій витягів від 04.04.2023 №НВ-023 та від 08.05.2023 №331489548 право власності на вказану земельну ділянку зареєстроване за позивачем.

15.09.2023 було зареєстроване повідомлення про початок будівельних робіт, що підтверджується копією витягу з Реєстру будівельної діяльності №ІУ55.

Відповідно до копії технічного паспорта від 23.06.2024 встановлено, що готовність об`єкта незавершеного будівництва, що є предметом спору, становить 62%; приналежні речі: криниця, літня кухня, огорожа, хвіртка.

Вартість предмета спору становить 445800,00 гривень станом на 29.07.2024, що підтверджується довідкою від 29.07.2024.

Оцінка суду.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Згідно із частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів протилежного.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 210/2492/19.

Згідно із статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 69, частини першої статті 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що об`єкт незавершеного будівництва, який є предметом спору, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки фактично збудований за час шлюбу і за спільні кошти та працею подружжя, вказаний об`єкт є незавершеним будівництвом, ступінь готовності якого становить 62 %.

Матеріали справи не містять доказів, що будівництво спірного об`єкта нерухомості здійснювалося за особисті кошти відповідача.

Об`єкт незавершеного будівництва - це об`єкт, на який видано дозвіл на будівництво, понесені витрати на його спорудження, але не прийнятий в експлуатацію відповідно до законодавства.

Набуття права власності на об`єкти незавершеного будівництва визначено у статті 331 ЦК України. За змістом частини другої цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Так, у ході судового розгляду суду було надано дозвільну документацію на здійснення реконструкції житлового будинку, судом також встановлено, що будівельні роботи здійснювали на земельній ділянці, яка зареєстрована за позивачем на праві власності і яка відведена для цієї мети.

Однак суду не надано документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту щодо будівництва літньої кухні і судом встановлено, що до складу придбаного позивачем у 2018 році домоволодіння не входила літня кухня, що виключає можливість здійснення її реконструкції. Крім цього, у наданій проектній документації відсутні плани реконструкції літньої кухні. Наведене позбавляє суд можливості пересвідчитися чи це будівництво не є самочинним.

Враховуючи наведене, позов слід задовольнити частково: об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , слід визнати спільною сумісною власністю подружжя та визнати за позивачем право власності на половину такого майна.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1783,20 гривень.

Керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єкта незавершенного будівництва об`єктом спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на його частину, задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , об`єкт незавершеного будівництва (житловий будинок), зі ступенем готовності 62%, за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва (житлового будинку), що є сукупністю будівельних матеріалів та конструктивних елементів, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1783 (одна тисяча сімсот вісімдесят три) гривні 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його постановлення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складено повного тексту рішення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 15.11.2024.

Суддя Матолич В.В.