ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 листопада 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/10280/23

Головуючий у першій інстанції Павлов В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/533/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого- судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

сторони:

позивач: Приватне акціонерне товариство Страхова

компанія Універсальна

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова у складі судді Павлова В.Г. від 26 січня 2024 року, місце ухвалення рішення - м. Чернігів, у справі за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Універсальна до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Універсальна звернулося до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Універсальна суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 149 769 грн. 71 коп. Також позивач ставив питання про стягнення на свою користь із відповідача понесених судових витрат. В обґрунтування вимог заявленого позову ПрАТ СК Універсальна зазначало, що 20.11.2020 року в м.Чернігові по провул. Дьошина сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Skoda, ДНЗ НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки Mazda, ДНЗ НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Відповідно до постанови Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23.12.2020 року по справі №751/8080/20, винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнана ОСОБА_1 . У результаті даної ДТП було пошкоджено застрахований у ПрАТ Страхова компанія Універсальна, згідно з умовами договору страхування №3014/258/001464 від 11.12.2019 року транспортний засіб - Mazda, ДНЗ НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 . Власник пошкодженого автомобіля звернувся до ПрАТ Страхова компанія Універсальна із заявою про сплату страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту. Згідно з умовами договору, на підставі рахунку СТО, звіту експерта та інших зібраних по справі документів, було розраховано та виплачено страхове відшкодування в розмірі 149 769 грн. 71 коп. на рахунок страхувальника. Позивач стверджував, що він виконав свої зобов`язання перед страхувальником, згідно умов укладеного договору. Відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України Про страхування, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно положень статті 1188 ЦК України, при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, страховик, який виплатив страхове відшкодування, згідно із законодавством, має право пред`явити грошову вимогу до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Позивач стверджував, що він має право зворотної вимоги до відповідача, з вини якого завдано матеріальну шкоду страхувальнику, якому позивач виплатив страхове відшкодування. Претензією позивач письмово повідомив відповідача щодо необхідності виплати на його користь грошових коштів, але коштів не отримав, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26.01.2024 року позов ПрАТ Страхова компанія Універсальна до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування, задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Універсальна суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 149 769 грн. 71 коп. та судовий збір у сумі 2 684 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26.01.2024 року, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 26.01.2024 року є необґрунтованим i незаконним, не відповідає фактичним обставинам справи та чинним нормам матеріального i процесуального права, порушує права відповідача, і тому має бути скасоване. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що після ознайомлення із матеріалами справи, її представник навів у поданому відзиві на позов конкретні норми матеріального права, які порушив страховик під час огляду автомобіля ОСОБА_2 , i визначення розміру заподіяної їй шкоди. Апелянт стверджує, що вона взагалі не є стороною договірних відносини, які виникли між страховиком i ОСОБА_2 - потерпілою особою, її не запрошували на огляд автомобіля ОСОБА_2 , а лише через три роки після настання страхового випадку відповідач стала стороною у даній справі. Апелянт вважає, що їй не було сенсу заявляти клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи за матеріалами справи, для спростування розміру майнової шкоди, яка заявлена до відшкодування, оскільки письмові докази, які надав страховик, не можна вважати зібраними у законний спосіб, і вказані докази не відповідають вимогам чинних норм права. Апелянт вказує, що якщо висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 01.12.2020 року №87-D/79/9/1120 ФОП ОСОБА_3 , є незаконним, то відсутні підстави для додаткового призначення експертизи. За доводами апеляційної скарги, оцінювач чи судовий експерт, які уповноважені проводити автотоварознавчі дослідження, можуть їх виконувати лише виключно на підставі власного огляду ТЗ, цей огляд підтверджується додатково зафіксованою фототаблицею, яка йде, як окремий додаток до звіту, висновку, дослідження, тощо, далі як окремий додаток, йде калькуляція, i вже потім в цілому оформлені висновки, згідно поставлених оцінювачу запитань. Проте, огляд пошкодженого ТЗ проводив не особисто ФОП ОСОБА_4 , який складав висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 01.12.2020 року №87-D/79/9/1120, а невідома особа - ОСОБА_5 . Апелянт вказує, що наявний у матеріалах справи аварійний сертифікат підписано невідомою особою, і незрозуміло, чи мала дана особа право його складати i підписувати. Апелянт стверджує, що чинним законодавством України заборонено проводити судові експертизи без огляду пошкодженого майна особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт. Відділ врегулювання ПрАТ СК Універсальна, який знаходиться у м.Києві, як i ФОП ОСОБА_3 , ТЗ МАЗДА не оглядали, докази протилежного відсутні, а отже, i не мали права проводити розрахунок майнової шкоди, заподіяної власнику ТЗ МАЗДА. У зв`язку із вказаним обставинами, апелянт вважає, що такі докази, як: ремонтна калькуляція №79879 від 20.11.2020 року, акт огляду ТЗ, рахунок №01464 від 24.11.2020 року, аварійний сертифікат від 01.12.2020 року, висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 01.12.2020 року №87-D/79/9/1120, складений ФОП ОСОБА_3 , повинні бути визнані недопустимими i неналежними доказами заподіяної майнової шкоди власнику ТЗ МАЗДА, i такими, що здобуті страховою компанією із порушенням вимог статті 102 ЦПК України, як i прийняте рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 149 769 грн. 71 коп. За доводами апелянта, сам по собі рахунок №01464 від 24.11.2020 року, не є первинним документом, яким підтверджується вартість ремонту i вартість майнової шкоди, заподіяної ОСОБА_2 , внаслідок пошкодження ТЗ Мазда. На думку апелянта, вказані порушення, а також відсутність належних i допустимих доказів розміру заподіяної майнової шкоди, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ПрАТ СК Універсальна до ОСОБА_1 у повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Сагаль С.В. підтримав вимоги та доводи поданої апеляційної скарги.

В судове засідання апеляційного суду представник позивача ПрАТ СК Універсальна, відповідач ОСОБА_1 , належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися.

Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 20.11.2020 року о 20 год. 00 хв. в м.Чернігові по пров. Дьошина мала місце ДТП за участю автомобіля марки Skoda, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки Mazda, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 (а.с.15-16,17).

Причиною ДТП стало те, що відповідач, керуючи автомобілем Skoda, д.н.з. НОМЕР_1 , не переконавшись, що це буде безпечним, не звернулася за допомогою до сторонніх осіб, не дотрималась безпечного бокового інтервалу, в результаті чого скоїла наїзд на транспортний засіб Mazda, д.н.з. НОМЕР_2 , який стояв.

Постановою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23.12.2020 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с.40-41).

Транспортний засіб марки Mazda, д.н.з. НОМЕР_2 , на час ДТП був застрахований, згідно договору №3014/258/001464 добровільного страхування наземного транспорту від 11.12.2019 року (а.с.6-7).

ОСОБА_2 23.11.2020 року звернулася до ПрАТ СК Універсальна із заявою про сплату страхового відшкодування, згідно договору добровільного страхування наземного транспорту (а.с.10).

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №87-D/79/9/1120 від 01.12.2020 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику майна Mazda, д.н.з. НОМЕР_2 , 2018 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , внаслідок ДТП, складає 149 887,67 грн., в тому числі, 23 436,28 грн. ПДВ на вартість матеріалів та складових (а.с.29-37).

Відповідно до аварійного сертифікату за результатами проведеного дослідження обставин та причин настання події, що має ознаки страхового випадку, вартість відновлюваного ремонту, розрахована у відповідності до умов договору страхування, складає 149 769,71 грн. (а.с.27).

Страховим актом ПрАТ Страхова компанія Універсальна №65471/1 від 01.12.2020 року вирішено питання щодо виплати відшкодування ОСОБА_2 у сумі 149769,71 грн. (а.с.28).

02.12.2020 року ПрАТ Страхова компанія Універсальна перерахувало ОСОБА_2 страхову виплату в сумі 149 769,71 грн. (а.с.7, зворот).

25.02.2021 року ПрАТ Страхова компанія Універсальна направило на адресу ОСОБА_1 вимогу про сплату суми боргу у розмірі 149 769 грн. 71 коп. (а.с.42).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.01.2024 року, задовольняючи вимоги позову ПрАТ СК Універсальна, суд першої інстанції, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих позивачем доказів, дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення із ОСОБА_1 суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 149 769 грн. 71 коп. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що стороною відповідача не надано будь-яких доказів, у розумінні положень статей: 76-81 ЦПК України, на спростування заявлених позовних вимог. Суд першої інстанції вказав, що заявляючи про недоведення позивачем заподіяння матеріальної шкоди відповідачем, у заявленому до стягнення розмірі, відповідачем клопотань про проведення експертизи, на підставі наявних письмових доказів, заявлено не було, і тому позовні вимоги є неспростованими, та такими, що підлягають задоволенню. Суд першої інстанції вважав необґрунтованими доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем строків для звернення до суду, оскільки страховий випадок мав місце 20.11.2020 року, а позовна заява подана 20.11.2023 року, тобто, з урахуванням статей: 251-254 ЦК України, в межах строку загальної позовної давності.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що висновки оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.01.2024 року суду є необґрунтованими та такими, що не узгоджуються із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 26.01.2024 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що після ознайомлення із матеріалами справи, її представник навів у поданому відзиві на позов конкретні норми матеріального права, які порушив страховик під час огляду автомобіля ОСОБА_2 , i визначення розміру заподіяної їй шкоди. Апелянт стверджує, що вона взагалі не є стороною договірних відносини, які виникли між страховиком i ОСОБА_2 - потерпілою особою, її не запрошували на огляд автомобіля ОСОБА_2 , а лише через три роки після настання страхового випадку відповідач стала стороною у даній справі. Апелянт вважає, що їй не було сенсу заявляти клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи за матеріалами справи, для спростування розміру майнової шкоди, яка заявлена до відшкодування, оскільки письмові докази, які надав страховик, не можна вважати зібраними у законний спосіб, і вказані докази не відповідають вимогам чинних норм права. Апелянт вказує, що якщо висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 01.12.2020 року №87-D/79/9/1120 ФОП Урусова, є незаконним, то відсутні підстави для додаткового призначення експертизи. За доводами апеляційної скарги, оцінювач чи судовий експерт, які уповноважені проводити автотоварознавчі дослідження, можуть їх виконувати лише виключно на підставі власного огляду ТЗ, цей огляд підтверджується додатково зафіксованою фототаблицею, яка йде, як окремий додаток до звіту, висновку, дослідження, тощо, далі як окремий додаток, йде калькуляція, i вже потім в цілому оформлені висновки, згідно поставлених оцінювачу запитань. Проте, огляд пошкодженого ТЗ проводив не особисто ФОП ОСОБА_3 , який складав висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 01.12.2020 року №87-D/79/9/1120, а невідома особа - ОСОБА_5 . Апелянт вказує, що наявний у матеріалах справи аварійний сертифікат підписано невідомою особою, і незрозуміло, чи мала дана особа право його складати i підписувати. Апелянт стверджує, що чинним законодавством України заборонено проводити судові експертизи без огляду пошкодженого майна особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт. Відділ врегулювання ПрАТ СК Універсальна, який знаходиться у м.Києві, як i ФОП ОСОБА_3 , ТЗ МАЗДА не оглядали, докази протилежного відсутні, а отже, i не мали права проводити розрахунок майнової шкоди, заподіяної власнику ТЗ МАЗДА. У зв`язку із вказаним обставинами, апелянт вважає, що такі докази, як: ремонтна калькуляція №79879 від 20.11.2020 року, акт огляду ТЗ, рахунок №01464 від 24.11.2020 року, аварійний сертифікат від 01.12.2020 року, висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 01.12.2020 року №87-D/79/9/1120, складений ФОП ОСОБА_3 , повинні бути визнані недопустимими i неналежними доказами заподіяної майнової шкоди власнику ТЗ МАЗДА, i такими, що здобуті страховою компанією із порушенням вимог статті 102 ЦПК України, як i прийняте рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 149 769 грн. 71 коп. За доводами апелянта, сам по собі рахунок №01464 від 24.11.2020 року, не є первинним документом, яким підтверджується вартість ремонту i вартість майнової шкоди, заподіяної ОСОБА_2 , внаслідок пошкодження ТЗ Мазда. На думку апелянта, вказані порушення, а також відсутність належних i допустимих доказів розміру заподіяної майнової шкоди, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ПрАТ СК Універсальна до ОСОБА_1 у повному обсязі.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із приписами ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч.1, ч.2 статті 5 ЦПК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 статті 11 ЦК України).

У ч.1, ч.3 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ч.1 статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України Про страхування).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України Про страхування). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України Про страхування). Втім, Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником, зокрема, відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч.1 статті 999 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, із відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України Про страхування).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до ч.2 статті 8 Закону України Про страхування, страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася, і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 статті 1187 ЦК України).

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).

У даній справі виникло декілька цивільно-правових зобов`язань:

- договірне зобов`язання між позивачем і ОСОБА_2 - за договором №3014/258/001464 добровільного страхування наземного транспорту від 11.12.2019 року;

- зобов`язання між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - із завдання шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до приписів ч.1, ч.5, ч.6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає у правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі №904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21).

Стороною відповідача у даній справі не заявлялося клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи для визначення розміру завданого збитку автомобілю ОСОБА_2 , а також не надано належних та достатніх доказів, у розумінні положень статей: 77, 80 ЦПК України, відносно того, що визначена у висновку експертного автотоварознавчого дослідження №87-D/79/9/1120 від 01.12.2020 року вартість матеріального збитку, завданого власнику майна - ТЗ Mazda, д.н.з. НОМЕР_2 , та зазначена у аварійному сертифікаті від 01.12.2020 року вартість відновлювального ремонту, розрахована у відповідності до умов договору страхування, є недостовірними та невірно підрахованими.

При цьому, необхідно зазначити, що обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

За даних обставин, суд першої інстанції на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та наявних у справі письмових доказів, дійшов вірного висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог та необхідності їх задоволення.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 стверджує, що вона взагалі не є стороною договірних відносини, які виникли між страховиком i ОСОБА_2 - потерпілою особою, її не запрошували на огляд автомобіля ОСОБА_2 , а лише через три роки після настання страхового випадку відповідач стала стороною у даній справі. Апелянт вважає, що їй не було сенсу заявляти клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи за матеріалами справи, для спростування розміру майнової шкоди, яка заявлена до відшкодування, оскільки письмові докази, які надав страховик, не можна вважати зібраними у законний спосіб, і вказані докази не відповідають вимогам чинних норм права.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 26.01.2024 року, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається із матеріалів справи, постановою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23.12.2020 року, ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні алміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с.40-41).

Тобто, з 23.12.2020 року відповідач ОСОБА_1 була обізнана відносно того, що її було визнано винною у вчиненні ДТП, яка відбулась 20.11.2020 року. При цьому, 25.02.2021 року ПрАТ Страхова компанія Універсальна направляло на адресу ОСОБА_1 вимогу про сплату суми боргу у розмірі 149 769 грн. 71 коп. (а.с.42).

Матеріали справи не містять в собі відповідних відомостей, що відповідачем ОСОБА_1 вчинялись будь-які дії щодо відшкодування заподіяної нею шкоди, також відповідач не зверталася до страховика потерпілої особи із клопотанням щодо її особистої участі у огляді пошкодженого транспортного засобу. При цьому, вказані вище норми Закону, які регламентують спірні правовідносини, не звільняють відповідача від обов`язку доказування певних обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог.

З приводу посилання в доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 на судову практику, а саме, на рішення суду першої інстанції від 12.06.2023 року у цивільній справі №627/30/23 (а.с.120-125), відповідно до якого, суд не приймає в якості належного доказу наданий страховиком звіт про визначення вартості матеріального збитку з тих підстав, що огляд KT3 не проводився самим оцінювачем, експертом та за участі власника ТЗ, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.01.2024 року. Оскільки застосовуватися може лише релевантний висновок суду, сформульований при вирішенні подібного спору у подібних правовідносинах.

Визначаючи подібність правовідносин, необхідно враховувати правовий висновок, викладений у мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду: від 12.10.2021 року у справі №233/2021/19, провадження №14-166цс20, від 08.02.2022 року у справі №2-7763/10, провадження №14-197цс21, згідно з яким, на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їх змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто, однаковими.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що правовідносини у даній справі №751/10280/23 та у справі №627/30/23, на яку в доводах апеляційної скарги посилається апелянт, не є подібними. Оскільки у справі №627/30/23 суд обирав належний i допустимий доказ визначення вартості матеріального збитку з-поміж двох висновків, наданих сторонами у справі, аналізуючи їх на предмет більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тоді як у даній цивільній справі №751/10280/23, стороною відповідача суду не надано відповідного висновку судового експерта щодо вартості матеріального збитку, на спростування заявлених позовних вимог до ОСОБА_1 , і клопотання щодо проведення експертизи в ході судового розгляду даної справи стороною відповідача не заявлялось.

Крім того, апеляційний суд враховує, що рішення від 12.06.2023 року у цивільній справі №627/30/23 (а.с.120-125), ухвалено судом першої інстанції, і не було предметом перегляду апеляційного та касаційного судів. При цьому, відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.01.2024 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи.

За даних обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26.01.2024 року - підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 січня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 18.11.2024 року.

Головуючий: Судді: