ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/5094/23 Головуючий суддя І інстанції Бабенко Ю. П.
Провадження № 22-ц/818/1317/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: за законом.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лаєвської Марине Леніківни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 січня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконною та скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії,

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою у якій просила визнати незаконною та скасувати постанову Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори від 12.05.2023 року про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії.

Позов мотивовано тим, що позивачка разом із матір`ю з 08.03.2022 року проживали та були зареєстровані в статусі внутрішньо-переміщених осіб за адресою: АДРЕСА_1 . Матір позивачки ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті відкрилась спадщина, що складається з квартири АДРЕСА_2 . За життя ОСОБА_4 залишила заповіт на онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті матері позивачка повідомила ОСОБА_2 про відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом третя особа ОСОБА_2 спадщину не прийняв, а тому позивачка отримала право на спадкування після смерті матері і звернулася до нотаріуса як спадкоємець за законом із заявою про прийняття спадщини 12.05.2023 року, тобто у тримісячний строк, передбачений ч.2 ст.1270 ЦК України. Право на спадкування у позивачки виникло з 23.03.2023 року. Позивачка надала нотаріусу свідоцтво про своє народження, витяг з реєстру про зміну дошлюбного прізвища, свідоцтво про смерть матері, довідки про реєстрацію ВПО на ім`я позивачки та її матері, заповіт на ОСОБА_2 , свідоцтво про право власності на спадкове майно.

Нотаріус Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т.М. відкрила спадкову справу № 380/2023 та повідомила позивачку про те, що вона пропустила 6 місячний строк на прийняття спадщини після смерті матері, а довідки ВПО не мають значення. Представник позивачки вважає, що позивачка своєчасно, протягом трьох місяців з дня виникнення права спадкування, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Нотаріус не вірно обчислив строки прийняття спадщини позивачкою, що призвело до необґрунтованої відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Представник відповідача завідувач Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Тетяна надала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила про не визнання позову.

В відзиві зазначено, що постановою нотаріуса від 12.05.2023 року було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину. Під час звернення ОСОБА_1 до нотаріальної контори було з`ясовано, що спадкова справа не заводилась, що є фактом відсутності подання будь-яких заяв спадкоємцями. Позивачем не було своєчасно подано заяву про прийняття спадщини. Нотаріусом було отримано Інформаційну довідку з Реєстру територіальної громади від 04.05.2023 року про реєстрацію місця проживання спадкодавця на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до якої відсутні будь-які особи, місце проживання яких зареєстроване за однією адресою зі спадкодавцем, що виключає прийняття спадщини позивачем згідно ч.3 ст.1268 ЦК України. Таким чином, позивачем був пропущений строк для прийняття спадщини, встановлений ст.1270 ЦК України, та спадщина не була прийнята нею у встановлений законом спосіб.

Довідка про взяття на облік ВПО від 08.03.2022 року свідчить про те, що спадкодавець стала на облік за адресою: АДРЕСА_1 08.03.2022 року, а померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала вона за вказаною адресою менше ніж півроку, тобто це було її місце перебування, а не проживання у відповідності до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Позивачка та спадкодавець були зареєстровані за різними адресами.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 січня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд належним чином не проаналізував доводи позовної заяви, надані з цього приводу докази, та помилково залишив без уваги, що спадкоємець за заповітом з урахуванням положень п. 3 Постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 164 про зупинення строку для прийняття спадщини на чотири місяці, мав право прийняти спадщину протягом десяти місяців після 22 травня 2022 року, тому право на отримання спадщини за законом з`явилося у позивачки відповідно до норми ч. 2 ст. 1270 ЦК України лише 22 березня 2023 року та п. 3.20 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 № 296/5, а не ч. 1 ст. 1270 ЦК України, яку безпідставно застосував у даній справі, отже позивачка вчасно 12 травня 2023 року звернулась із відповідною заявою до нотаріальної контори, а тому нотаріус незаконно відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії.

Вказує, що суд вдався формалізму та не вважав на те, що державний нотаріус в приміщенні нотаріальної контори, дослідивши надані позивачем документи, встановив вищезазначені обставини та повідомивши позивачку про те, що строк на прийняття спадщини закінчився, а тому запропонувала позивачці, яка не є фахівцем права, для заповнення бланк заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину і в результаті відмовила у вчиненні цієї нотаріальної дії.

Звертає увагу суду, що відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про нотаріат», нотаріус зобов`язаний здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги; сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинення нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду. При таких обставинах позивачка ОСОБА_1 не може нести відповідальність за недобросовісність дій нотаріуса, які полягали у невірному розрахунку строків на прийняття спадщини, а тому неналежного оформлення волевиявлення позивачки щодо отримання спадкового майна.

Крім того, у разі якщо спадкоємець подав заяву про видачу свідоцтва про спадщину до спливу встановленого строку, відмова нотаріуса повинна була містити інше обґрунтування, а не пропущення строку.

Суд також помилково вважав, що позивачка обрала неефективний спосіб захисту порушених прав, оскільки позов про визнання права власності на спадкове майно за відсутності спору між спадкоємцями не відповідає змісту норми ст. 392 ЦК України, в якій зазначено про право звернутися до суд із позовом про захист права власності на мано, якщо це право оспорюється або не визнається, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За обставин цієї справи у позивачки є законні підстави для оформлення своїх спадкових прав у безспірному нотаріальному порядку.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

2. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду не відповідає.

Суд своє рішення мотивував наступним.

Представник позивачки посилається на те, що позивачка подавала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, однак завідувач нотаріальної контори вказану обставину заперечує і зазначає, що позивачка подавала заяву не про прийняття спадщини, а про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Із копії спадкової справи видно, що позивачка не подавала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Суд бере до уваги і те, що в тексті самої позовної заяви, де представник позивачки зазначає документи, які позивачкою було подано нотаріусу, не містить вказівка на заяву про прийняття спадщини, а мається посилання на довідку про облік ВПО.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачкою не доказана та обставина, що вона зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ст.49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Згідно ст. 50 закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Суд вважав встановленим, що позивачка не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (ч.3 ст.1268 ЦК України), а тому дійшов висновку про те, що позивачка станом на 12.05.2023 року, коли була винесена оскаржувана постанова нотаріуса, не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи, що позивачка не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , нотаріус Козелько Т.М. у відповідності до вимог закону, обґрунтовано винесла постанову від 12.05.2023 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, суд узяв до уваги, що позивачкою та її представником обрано неефективний спосіб захисту права позивачки на спадкування, оскільки саме по собі визнання протиправною бездіяльності нотаріуса, вираженої у відмові видати свідоцтво про право на спадщину, в цілому не забезпечує поновлення права позивача на спадкування, так як не тягне за собою будь-яких юридично значимих для неї наслідків, а зобов`язання нотаріуса вчинити нотаріальну дію, зокрема видати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в цілому, виходить за межі повноважень суду. Ефективним способом захисту прав спадкоємця, який вважає себе таким, що прийняв спадщину, є вимога до інших спадкоємців (в разі їх відсутності, усунення їх від спадкування чи неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття до відповідної територіальної громади за місцем відкриття спадщини (стаття 1277 ЦК України)) про визнання права власності на спадкове майно.

З урахуванням вищевикладеного суд відмовив в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які спростовуються доводами апеляційної скарги, які знайшли своє підтвердження у матеріалах справи.

Судом встановлено, що постановою від 12.05.2023 року державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т.М. було відмовлено ОСОБА_1 у її заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . В зазначеній постанові нотаріуса вказано на те, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 . Спадкодавець ОСОБА_4 на день своєї смерті була зареєстрована: АДРЕСА_3 . З заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалась, разом зі спадкодавцем на час смерті зареєстрованих осіб не було, отже спадщину ніхто не прийняв. У відповідності до п.4.9 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого в МЮ України 22.02.2012 р. №282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців.

Згідно копії паспорта позивачки, довідки № 6315- від 08.03.2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 . За адресою: АДРЕСА_1 та була взята на облік як внутрішньо переміщена особа 08.03.2022 року.

Згідно довідки № 6315- від 08.03.2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, спадкодавець ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . За адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 була взята на облік як внутрішньо переміщена особа 08.03.2022 року.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 до її смерті перебувала на обліку як внутрішньо переміщена особа два повних місяці.

Згідно зі статтею 49 Закону України «Про нотаріат» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, в інших випадках, передбачених законом.

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії (пункти 3, 4 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595).

Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно наданих позивачкою до суду першої інстанції копії свідоцтва про народження та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища - позивачка ОСОБА_1 є донькою спадкодавця ОСОБА_4 (а.с. 10- 11).

В оскаржуваній постанові підставою для відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 було несвоєчасне звернення позивача до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а також те, що позивач не була зареєстрована разом зі спадкодавцем на час смерті.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч вказаній нормі цивільного процесуального права суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним довідкам про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, які підтверджують доводи позову про те, що позивачка, яка є спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері, на день її смерті мешкала разом зі спадкодавцем за місцем відкриття спадщини. Про те, що спадщина відкрилась за вищевказаною адресою офіційної реєстрації тимчасового місця проживання позивачки та спадкодавця свідчить інформація про місце смерті ОСОБА_4 , яка зазначена у копії свідоцтві про її смерть серія НОМЕР_1 : Україна, Красноградський район, селище міського типу Слобожанське, а також копія лікарського свідоцтва про смерть № 71 від 23 травня 2022 року (а.с. 14, 13).

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини перша, друга статті 1223 ЦК України).

Дії щодо подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини мають бути вчинені спадкоємцем особисто протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина перша статті 1270).

Суд помилково не застосував норму ч. 2 ст. 1270 ЦК України, яка у даному випадку підлягає до застосування з урахуванням того, що позивачка має право на успадкування після смерті своєї матері як спадкоємець першої черги за законом лише у разі не прийняття спадщини спадкоємцем за заповітом третьою особою ОСОБА_2 .

Про наявність цього заповіту було відомо нотаріусу, оскільки про цей факт прямо зазначено у згаданій постанові державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т.М. від 12 травня 2023 року (а.с. 17).

Так, згідно ч. 2 ст. 1270 ЦК України якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

У згаданій постанові державного нотаріуса Козелько Т.М. також вказано, що із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалась, разом зі спадкодавцем на час смерті зареєстрованих осіб не було, отже спадщину ніхто не прийняв.

Колегія суддів не погоджується з тим, що позивачка не прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, відповідно до статті 29 ЦК України, яка у частині першій визначає, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово, та яким у даному випадку є офіційно зареєстроване місце проживання спадкодавця як внутрішньо переміщеної особи, де вона фактично й померла. Той факт, що вона там мешкала разом з позивачкою лише два місяці до своєї смерті, та що у неї є інша адреса постійного місця проживання у даному випадку для застосування вказаної норми ч. 1 ст. 1221 у її взаємозв`язку з ч. 1 ст. 29 ЦК України не мають юридичного значення, оскільки правовий статус внутрішньо переміщеної особи визначає її як вимушеного переселенця внаслідок російської воєнної агресії.

Так, згідно п. 10 Інструкції «Про порядок виконання норм міжнародного гуманітарного права у Збройних Силах України» (затв. Наказ Міністерства оборони України 23.03.2017 № 164, Зареєстровано у Міністерстві юстиції України 09 червня 2017 р. за № 704/30572) внутрішньо переміщена особа - громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

У ст. 33 Конституції України закріплено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 2004, № 15, ст.232) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

У даному випадку державний нотаріус та суд першої інстанції помилково не звернули належної уваги, що спадкодавець та спадкоємець внаслідок російської військової агресії відносно України були змушені покинути свої постійні зареєстровані місця проживання та вільно обрали інше місце проживання, за яким офіційно зареєструвалися. Тому зареєстрована до їх евакуації адреса постійного місця проживання спадкодавця у АДРЕСА_3 , звідки спадкодавець евакуювалась до іншого місця проживання, - втратила значення вільно обраного місця проживання спадкодавця у розумінні вказаних норм ч.ч.1, ст.ст. 29, 1221 ЦК України.

Іншій підхід до тлумачення вказаних норм матеріального права не відповідає принципу правової визначеності та конституційного права особи на вільне обрання місця проживання в умовах воєнних дій.

Відповідно до підпунктів 3.2., 3.18. 3.20. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затв. Наказом МЮ України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрований в МЮ України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595) для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття такою особою спадщини встановлюється три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Відповідно до підпунктів 4.9. - 4.11. глави 10 розділу II згаданого Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком.

За таких обставин слід визнати, що позивачка відповідно до норми ч. 3 ст. 1270 ЦК України прийняла спадщину внаслідок постійного проживання на день відкриття спадщини разом зі спадкодавцем.

Що стосується зупинення перебігу строку для прийняття спадщини.

Згідно пункту пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», в редакції, чинній на момент відкриття спадщини та виникнення спірних правовідносин, на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Однак правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України.

Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини.

Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 (провадження № 61-8014св22), від яких не було відступлення у постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 175/1404/19 (провадження № 61-5707св23).

Відповідно до ст. 1269 ЦК України лише спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Тому, колегія суддів вважає, що для спадкоємця за заповітом, ОСОБА_2 6-ти місячний строк на прийняття спадщини, від чого відповідно залежить право позивачки ОСОБА_5 на отримання свідоцтва про право на спадщину, сплив 23 листопада 2022 року, після чого позивачка отримала право на спадкування за законом, як спадкоємець першої черги та на вчиненні відповідної нотаріальної дії за її зверненням до нотаріальної контори.

Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про нотаріат», нотаріус зобов`язаний здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги; сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинення нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду.

Тому колегія суддів погоджується з доводами скарги, що при таких обставинах позивачка ОСОБА_1 не може нести відповідальність за дії нотаріуса, яка всупереч вказаної норми Закону не сприяла заявниці у оформленні її спадкових прав.

Колегія погоджується з доводами скарги про те, що обраний нею спосіб є ефективний та належний для захисту її спадкових прав, а суд помилково з цим не погодився. Позов про визнання права власності на спадкове майно за відсутності спору між спадкоємцями не відповідає змісту норми ст. 392 ЦК України, в якій зазначено про право звернутися до суд із позовом про захист права власності на мано, якщо це право оспорюється або не визнається, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тому за обставинами цієї справи у позивачки є законні підстави для оформлення своїх спадкових прав у безспірному нотаріальному порядку.

З оглядну на вищевказане колегія суддів вважає незаконною вищевказану Постанову Четвертої Харківської державної нотаріальної контори від 12 травня 2023 року про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, якою їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 . Її порушене право на вчинення нотаріальної дії має бути захищене.

Оскільки суд першої інстанції не повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи, суд порушив норм матеріального права, то відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної скасовує рішення суду повністю та ухвалює нове рішення суду про задоволення позову повністю

Відповідно до ст. 141 ЦПК України позивач має право на відшкодування судових витрат за рахунок відповідача, а саме: сплаченого судового збору за подачу позовної заяви до суду першої інстанції та апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції у розмірі 2382,67 грн., а також витрат на правничу допомогу, які документально належним чином підтверджені на суму 5000 грн.

Керуючись ст.ст. 259, ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лаєвської Марине Леніківни задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 січня 2024 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконною та скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори від 12.05.2023 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 2382,67 грн.

Стягнути з Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 04 липня 2024 року.

Головуючий В.Б. Яцина

Судді колегії Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова