ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 червня 2024 року

м. Харків

справа № 953/11220/21

провадження № 22-ц/818/1838/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Маміної О.В.,

суддів:Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега Гарант», ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега Гарант», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та відшкодування шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2024 року, постановлене суддею Губською Я.В.,-

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега Гарант», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та відшкодування шкоди, в якому просив стягнути з АТ Страхова Компанія «Мега-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 83 384,04 грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 32 877,15 грн, суму завданої моральної шкоди в розмірі 10 000 грн, стягнути солідарно з відповідачів понесені витрати на сплату судового збору.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2024 року з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Харкова від 04 червня 2024 року про виправлення описки в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи. Судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки висновкам експертів, що знаходяться в матеріалах справи. Вказує, що судом в мотивувальній частині рішення визначено, що підлягає стягненню на його користь моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн, однак в резолютивній частині рішення зазначено в задоволенні позовних вимог відмовлено. Тому зазначає, що рішення суду підлягає скасуванню із задоволенням позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що покладається на страховика, страховиком виконано, сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 46615,96 грн. При цьому суд наголошує, що позивачем не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин що сума страхової виплати, отримана ним 07.05.2021 року є меншою, ніж завдана йому шкода, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Також суд враховує й те, що, хоча до практики Європейського Суду з прав людини, судом й визнано презумпцію моральної шкоди, що полягає у тому, що у разі порушення майнових або немайнових прав середня нормально реагуюча на протиправну щодо неї поведінку, людина відчуває страждання (моральну шкоду), однак у цій справі позивачем не надано жодного доказу в частині обґрунтування суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн. Вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Враховуючи, що даний позов не підлягає задоволенню, вимога про стягнення витрат, яка є похідною від позовних вимог також задоволенню не підлягає, оскільки судові витрати у разі відмови у позові відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що транспортний засіб Toyota Corolla р.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 27.09.2017 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали шлюб. Після укладення шлюбу прізвище чоловіка- ОСОБА_4 , дружини ОСОБА_4 .

Відповідно до довіреності НРА 881547 від 19.04.2021 року позивач має право представляти інтереси ОСОБА_5 , в судових інстанціях загальної юрисдикції та на отримання страхового відшкодування.

Судом встановлено, що 04.02.2021 року о 17.00 за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 14 ОСОБА_2 керував автомобілем «Хонда» р.н. НОМЕР_4 , здійснив поворот ліворуч, опинився на смузі зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем «Тойота» р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 .

Транспортні засоби механічно пошкоджені, спричинені збитки.

З постанови Київського районного суду м. Харкова від 22.04.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00грн.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На момент ДТП цивільно правова відповідальність автомобіля ОСОБА_2 була застрахована в АТ «СК «Мега Гарант» на підставі Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/0835278 від 12.08.2020 року, забезпечений транспортний засіб Honda Accord р.н.з. НОМЕР_4 . Строк дії Договору страхування- з 12.08.2020 року по 11.08.2021 року включно. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, завдану життю та здоров`ю -260 000 грн, за шкоду, заподіяну майну-130 000 грн, франшиза за договором -2600 грн.

06 лютого 2021 року позивачем ОСОБА_1 до АТ «СК «Мега Гарант» подано повідомлення про ДТП, яке було отримано АТ «СК «Мега Гарант» 08.02.2021 року.

Огляд транспортного засобу був проведений 22.02.2021 року за участі оцінщика ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , зафіксовані пошкодження транспортного засобу, з їх описом, заперечень щодо ушкоджень від ОСОБА_1 не надходило.

Додаткових оглядів транспортного засобу не проводилось.

01.04.2021 року позивач надіслав АТ «СК «Мега Гарант» заяву про виплату страхового відшкодування, яка була отримана 05.04.2021 року. В додатках до заяви ОСОБА_1 також додав звіт експерта № 2981, який був проведений на його замовлення.

Матеріалами справи встановлено та не оспорюється сторонами, що АТ «СК «Мега Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 46 615,96 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1871 від 07.05.2021 року.

Розмір, сплачений АТ «СК «Мега Гарант», що є страховою виплатою, був вирахуваний виходячи зі Звіту №85/02/21 про оцінку вартості відновлювального ремонту від 14.04.2021 року, складеного СОД ФОП ОСОБА_6 на замовлення АТ «СК «Мега Гарант», відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 59 059,15 грн. У висновку оцінювача зазначено, що дійсна ринкова вартість автомобіля складає 220 290 грн, вартість відновлювального ремонту 130 078,30 грн, значення коефіцієнту фізичного зносу 0,70, вартість матеріального збитку 59 059,15 грн.

Відповідно до висновку експерта №2981 від 24.03.2021 року, на який посилається позивач в обґрунтування вимог позову, за результатами проведення авто товарознавчого дослідження від 24.03.2021 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Corolla р.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП, визначається ринковою вартістю КТЗ станом на 04.02.2021 року та становить 162 877,15 грн, оскільки вартість відновлювального ремонту(200 613,04 грн) перевищує ринкову вартість автомобіля (162 877,15 грн), то розмір матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля приймається в розмірі ринкової вартості автомобіля на момент пошкодження, що оцінений у сумі 162 877,15 грн.

З матеріалів справи вбачається, що при наданні звіту про оцінку від 14.04.2021 року № №85/02/21 вже був наданий до СК ОСОБА_1 звіт від 24.03.2021 року № 2981 та він був врахований.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 04.02.2021 року відбулась ДТП за участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Висновком експерта №2981 за результатами проведення авто товарознавчого дослідження визначено, що вартість матеріального збитку, завданого позивачу в результаті ДТП визначається ринковою вартістю КТЗ і складає 162 877,15 грн. 07.05.2021 року АТ Страхова компанія «Мега-Гарант » здійснило часткове відшкодування шкоди в розмірі 46 615,96 грн. Зазначив, що 04.02.2021 року о 17-00 год. за адресою: м.Харків ,вул. Героїв Праці 14, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Honda Accord р.н.з. НОМЕР_4 , здійснив поворот ліворуч, опинився в смузі зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем Toyota Corolla р.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Транспортні засоби отримали механічні пошкодження, з матеріальними збитками. Постановою Київського районного суду м.Харкова від 22.04.2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено покарання у вигляді штрафу 340 грн. Вказана постанова набрала законної сили. Власником автомобіля Toyota Corolla р.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_5 , відповідно до довіреності НРА 881547 від 19.04.2021 року позивач має право представляти інтереси ОСОБА_5 в судових інстанціях та на отримання страхового відшкодування. Зазначив, що 06.02.2021 року відповідно до вимог ст.33 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» позивачем повідомлено АТ Страхова компанія «Мега-Гарант » про настання ДТП, шляхом поштового відправлення, яке отримано відповідачем 08.02.2021 року. З метою участі відповідачів в огляді автомобілю Toyota Corolla р.н.з. НОМЕР_1 та подальшого визначення матеріальних збитків 16.02.2021 року позивачем засобами поштового зв`язку відповідачам було направлено телеграми, в яких зазначено, що огляд автомобілю буде проведений 22.02.2021 року о 11-00 год. за адресою: м. Харків Омський в`їзд 1 А. Технічний засіб автомобіля було проведено в присутності позивача та представника АТ Страхова компанія «Мега-Гарант». 16.03.2021 року позивачам засобами поштового зв`язку відповідачам було направлено телеграми про проведення 22.03.2021 року об 11-00, додаткового технічного огляду автомобіля Toyota Corolla р.н.з. НОМЕР_1 за адресою: м. Харків Омський в`їзд 1 А. Зазначену телеграму АТ Страхова компанія «Мега-Гарант » отримав 18.03.2021 року, тобто своєчасно за 4 дні. 22.03.2021 року проведено додатковий технічний огляд в присутності позивача, представники відповідачів для участі не з`явились. 24.03.2021 року складено висновок експерта №2981 за результатами проведення авто товарознавчого дослідження, в якому визначено, що вартість матеріального збитку, завданого позивачу в результаті ДТП визначається ринковою вартістю КТЗ і складає 162 877,15 грн. Згідно з актом здачі приймання висновку експерта №2981 вартість проведення експертизи становить 4118,64 грн. Вказав, що вважає, що внаслідок ДТП між сторонами виникли деліктні зобов`язання. Зважаючи на те, що страховою сумою за шкоду, заподіяну майну та лімітом відповідальності АТ Страхова компанія «Мега-Гарант» є 130 000 грн., з урахуванням часткової виплати страхового відшкодування від 07.05.2021 року у розмірі 46 615,96 грн., АТ Страхова компанія «Мега-Гарант» має додатково відшкодувати 83384,04 грн. Також вказав, що ОСОБА_2 має відшкодувати 32 877,15 грн матеріальної шкоди (162877,15-130 000). Посилався, що позивачу була завдана моральна шкода, яку він оцінює в 10 000 грн. Такий розмір обумовлюється тим, що позивач відчув негативні емоції, моральні переживання та дискомфорт внаслідок ДТП, був змушений витрачати особистий та робочий час для вирішення питань, пов`язаних з захистом своїх прав, що порушило його звичний спосіб життя. Просив стягнути солідарно з відповідачів витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1262,61 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Системний аналіз статей 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст.6 Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Таким чином, при розрахунку вартості деталей, які потрібно замінити в ході відновлювального ремонту, необхідно застосування коефіцієнту фізичного зносу, поняття якого наведено в Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (надалі - Методика). Так згідно з п.1.6. Методики під поняттям «фізичний знос» розуміють втрату вартості колісного транспортного засобу (тобто автомобіля), його складників, яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей колісних транспортних засобів, його складників, порівняно з вартістю нового подібного колісного транспортного засобу або його складників.

Необхідність застосування такого коефіцієнту також передбачено статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, та правильно застосований судом першої інстанції.

З матеріалів справи убачається, що у страховика у зв`язку з настанням страхового випадку виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з понесенням витрат на оплату ремонту автомобіля, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи.

Відповідно до пункту 34.2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до обов`язків страховика відноситься - протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Зазначеному обов`язку страховика кореспондує обов`язок водіїв та учасників транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди. зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно находилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів) - пункт 33.3 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як вбачається з представленого АТ «СК «Мега-Гарант» звіту від 14.04.2021 року №85/02/21 СОД ФОП ОСОБА_6 , що не оскаржувався позивачем у встановленому законом порядку та не рецензувався в порядку, встановленому ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», ринкова вартість автомобіля Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_1 на час ДТП складала 220 290,00 грн, вартість відновлювального ремонту цього автомобіля складає 130 078,30 грн, вартість матеріального збитку, з урахуванням зносу становить 59 059,15 грн, при цьому оцінювач дійшов висновку про економічну доцільність відновлення КТЗ, оскільки вартість його ремонту менша за ринкову вартість ідентичних непошкоджених КТЗ цього року випуску(а.с.89-104).

Такі висновки узгоджуються з відомостям фото таблиці до цього звіту, з якої вбачаються пошкодження передньої та лівої частин автомобіля Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_1 , актом огляду ТЗ від 22.02.2021 року, з переліченими пошкодженнями відомостями щодо ринкової вартості запчастин та автомобіля на час огляду, калькуляцією, страховим актом.

Даних про незгоду ОСОБА_1 з висновком оцінки шкоди в Звіті від 14.04.2021 року №85/02/21 СОД ФОП ОСОБА_6 матеріали справи не містять.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості прийняття до уваги саме висновку та звіту від 14.04.2021 року №85/02/21 СОД ФОП ОСОБА_6 , що виконаний страховиком, відповідно до вимог ст.ст. 33,34 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Щодо висновку експерта № 2981 ННЦ «ХНДІСЕ ім. проф. М.С. Бокаріуса» зробленого на замовлення ОСОБА_1 від 24.03.2021 року та долученого до позовної заяви, щодо економічної недоцільності в ремонті даного автомобіля, оскільки ринкова вартість автомобіля на дату ДТП зазначена нижчою(162 877,15 грн), ніж вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_1 (200 613,04 грн), судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що в сукупності досліджених судом доказів не вбачається таких критичних пошкоджень автомобілю Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_1 , що унеможливлює і робить недоцільним його ремонт. Даний факт підтверджується і актом технічного стану транспортного засобу ТОВ «Техвел» від 06.09.2021 року.

Крім того в суді першої інстанції за клопотанням позивача судом 10.07.2023 року було призначено експертизу, на вирішення експертам поставлено наступні питання: Чи підтверджується розрахунок остаточної залишкової вартості колісного транспортного засобу, а саме автомобілю Toyota Corolla р.н. НОМЕР_1 у сумі 7800 грн. зроблений 06.09.2021 року ТОВ «Техвел»? Яка залишкова вартість колісного транспортного засобу, а саме автомобілю Toyota Corolla р.н. НОМЕР_1 . Роз`яснено сторонам положення ст.109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі.

Проте, згідно повідомлення від 28.09.2023 року про неможливість проведення судової експертизи, зазначено, що експертиза не проведена, оскільки клопотання експерта виконано не було, а саме: не було надано акт дефектування КТЗ та автомобіль.

Згідно наявної у справі розписки, з клопотанням експерта від 17.08.2023 року позивач ознайомлений 01.09.2023 року.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що доказів на підтвердження реальних збитків від проведеного ремонту автомобіля позивачем надано не було. А тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача в цій частині.

Як передбачено ст.1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок вчинення ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Враховуючи, що розмір шкоди, яка встановлена судом першої інстанції згідно звіту 14.04.2021 року №85/02/21 130 078,30 грн, без урахування ПДВ- 104 062,54 грн є меншою, ніж обсяг застрахованої відповідальності та позивач у своєму позові не просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 . франшизу, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 про стягнення суми матеріальної шкоди з відповідача ОСОБА_2 в розмірі 32 877,15 грн.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України).

Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено: у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Зі змісту правової позиції Великої палати Верховного Суду по справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18 від 04 липня 2018 року вбачається, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. (див. пункт 35 цієї постанови). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відомостей щодо фактичного розміру завданої шкоди позивачу, матеріали справи не містять.

Також ОСОБА_1 належних та допустимих доказів на підтвердження суми шкоди, або на спростування наданого розрахунку АТ Страхова компанія «Мега-Гарант» надано не було.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що на момент ДТП між ОСОБА_2 та АТ «СК «Мега-Гарант» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, №АР/0835278, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 130 000 грн., франшиза становить 2600 грн.

ОСОБА_1 звернувся до АТ «СК «Мега-Гарант» з повідомленням про подію та заявою про виплату страхового відшкодування, відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Страховиком АТ «СК «Мега-Гарант» на адресу ОСОБА_1 було направлено розрахунок суми страхового відшкодування від 05.05.2021 року, в якому зазначено що ця сума 59 059,15 грн сплачується з вирахуванням безумовної франшизи(2600 грн) та зменшення на суму ПДВ (9 843,19 грн) та в результаті здійснено виплату в розмірі 46 615,96 грн.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

Під час розгляду справи, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що автомобіль Toyota Corolla р.н.з. НОМЕР_1 після ДТП, яке відбулось 04.02.2021 року є дійсно фізично знищеним, а вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля, і що сума страхового відшкодування є невірною.

Як передбачено ст.1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Тобто, франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку.

Враховуючи викладене, сума франшизи в розмірі 2600 грн не підлягає відшкодуванню позивачу з відповідача АТ «СК «Мега Гарант», з розрахунку позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 вимоги про стягнення суми франшизи також не вбачається.

Крім того, позивачем не представлено до суду жодних відомостей, з яких суд може об`єктивно встановити фактичний розмір шкоди, завданий його майну внаслідок ДТП від 04.02.2021 року, клопотання експерта вході проведення призначеної судом експертизи позивачем не виконано, з цих підстав ухвала суду від 10.07.2023 року виконана не була, експертиза не проведена.

Відповідно до ст.109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також, яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язковий ліміт відповідальності страховика це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до ст. 22.1 вказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Виходячи із викладеного, судова колегія погоджується з висновком, що оскільки обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що покладається на страховика, страховиком виконано, сплачено суму страхового відшкодування та позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин що сума страхової виплати, отримана ним 07.05.2021 року є меншою, ніж завдана йому шкода, то підстави для задоволення позовних вимог, до ОСОБА_2 відсутні.

Що стосується стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивачу, суд виходить з характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач внаслідок вчинення ДТП, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 5000,00 гривень

Щодо стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 судова колегія зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Крім того, суд апеляційної інстанції, враховує те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13 липня 2010 року; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07 листопада 2013 року.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Так, матеріали справи свідчать, що представником ОСОБА_1 адвокатом Шевченком О.О. разом з позовною заявою надано суду договір № 40116 про надання правової допомоги від 01 червня 2021 року.

Відповідно до змісту п. 4.1 Договору, замовник сплачує грошові кошти, за результатами наданих послуг після підписання сторонами акту наданих послуг.

Згідно п. 4.4 Договору, оплата послуг виконавця здійснюється згідно виставлених актів. Ціна наданих послуг адвокатом виконавця формується з розрахунку 2 000 грн/ година або з огляду на Рішення Ради адвокатів Харківської області № 17 від 21.03.2018 року, ціна наданих послуг помічником адвоката формується з розрахунку 1 500 грн/ година.

На підтвердження понесених судових витрат на професійну правову допомогу надано акт наданих послуг № 01/06-21 до договору №40116 від 03 червня 2021 року про надання правової допомоги від 01 червня 2021 року, згідно якого адвокат Шевченко О.О. надав ОСОБА_1 , а Клієнт прийняв в повному обсязі та нижче наведеному порядку за відповідною вартістю послуги, та фактичним часом на надання послуг та понесеними витратами: формування правової позиції та написання позовної заяви про стягнення матеріальної та моральної шкоди 1,5 год/ 3 000,00 грн; участь адвоката у судових засіданнях в суді першої інстанції 1 год/2 000,00 грн, а всього 5 000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Із змісту договору №40116 про надання правової допомоги від 01 червня 2021 року убачається, що за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату по 2 000 грн/ година (п.4.4).

Згідно змісту № 01/06-21 до договору №40116 від 03 червня 2021 року про надання правової допомоги від 01 червня 2021 року, згідно якого адвокат Шевченко О.О. надав ОСОБА_1 , а Клієнт прийняв в повному обсязі та нижче наведеному порядку за відповідною вартістю послуги, та фактичним часом на надання послуг та понесеними витратами: формування правової позиції та написання позовної заяви про стягнення матеріальної та моральної шкоди 1,5 год/ 3 000,00 грн; участь адвоката у судових засіданнях в суді першої інстанції 1 год/2 000,00 грн, а всього 5 000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Дослідивши матеріали справи та зміст поданих апелянтом документів, колегія суддів вважає неспівмірним наданий адвокатом обсяг послуг (формування правової позиції та написання позовної заяви про стягнення матеріальної та моральної шкоди; участь адвоката у судових засіданнях в суді першої інстанції) з їх вартістю (5 000,00 грн), складністю справи, затраченим часом на надання таких послуг. Тому заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності, розумності їхнього розміру.

З урахуванням вимог розумності та справедливості, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 3 000 грн пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що заява представника ОСОБА_1 адвоката Шевченка О.О. про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.

Підстав для стягнення витрат у більшому розмірі колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вимог до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди та судових витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що сума сплаченого позивачем судового збору за звернення до суду з позовом становить 1 262,70 грн (а.с. 1 т.1), сума сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги становить 1 896,00 грн(а.с.207 т.1).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені на 3,96% з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 125,10 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1,3,4 ч. 1 ст.376, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2024 року скасувати в частині позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги в зазначеній частині задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 125,10 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина