КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-з/947/447/24
УХВАЛА

04.07.2024

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Торгонської В.М.,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Левіт Віктора Семеновича про забезпечення позову подану по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

01.07.2024 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Левіт Віктора Семеновича, звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, в якій просить суд визнати недійсним з моменту укладення іпотечний договір від 16.06.2020 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. за реєстровим номером №1224, за яким предметом іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Одночасно з позовною заявою позивача було надано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд накласти арешт на об`єкт нерухомості за реєстровим номером 01 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог заяви представник позивача посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав позивача та ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на його користь.

З метою запобігання звернення стягнення відповідачем на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки, під час розгляду справи у суді, позивач вважає, що існують підстави для забезпечення цього позову, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з відповідною заявою.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 04.07.2024 рокубуло прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по вказаній цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, проаналізувавши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно договору позики укладеного 16.06.2020 року між ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 прийняв грошові кошти у розмірі 894 432,00 грн. та зобов`язався повернути їх у строк до 16.06.2021 року.

Вказаним вище договором встановлено, що сторони домовились про нотаріальне посвідчення договору позики, що передбачало також отримання згоди дружини Позичальника - ОСОБА_5 , однак як зазначає представник позивача, не здійснили цього.

З матеріалів справи вбачається, що 16.06.2020 року ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_2 (далі за текстом іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (далі за текстом - Іпотекодавець) уклали Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. за реєстровим № 1224.

Відповідно до вимог пункту 1.1. вказаний вище договір забезпечує вимогу «Іпотекодержателя», що витікає з Договору позики, укладеного 16.06.2020 року між ОСОБА_2 від імені якого діє його представник ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , за умовами якого «Іпотекодавець» зобов`язується перед «Іпотекодержателем» повернути грошову суму в розмірі 894 432,00 гривні 00 копійок, що еквівалентно 33 600,00 доларів США за курсом продажу доларів США за гривню НБУ, станом на день укладення договору (1 долар США - 26,62 гривень), та відшкодувати «Іпотекодержателю» всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов «Договору позики».

Згідно Договору позики, укладеного між «Іпотекодержателем» та «Іпотекодавцем», «Іпотекодавець» зобов`язаний до шістнадцятого червня дві тисячі двадцять першого року повернути «Іпотекодержателю» грошову суму, вказану в Договорі позики.

Відповідно до даного Договору «Іпотекодержатель» має право у випадку невиконання «Іпотекодавцем» своїх зобов`язань за Договором позики отримати задоволення за рахунок заставленого майна.

Згідно пункту 1.2. «Предметом іпотеки» зазначено нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 54,6 кв. м., у тому числі житловою площею 36,2 кв.м., та яка належить «Іпотекодавцю» на праві власності.

Представник позивача вказує, що 20.06.2024 року на адресу позивача надійшов лист, який складений ОСОБА_6 від імені ОСОБА_3 , за змістом якого було повідомлено про порушення наведеного вище договору позики, і з незрозумілих підстав заявлено про неповернення позики у розмірі 1340640,00 грн. та заявлено вимогу у поверненні позики у розмірі 33600,00 доларів США.

У вказаному листі вказано, що пунктом 6.7. Іпотечного договору, укладеного між ОСОБА_2 та позивачем, посвідченого 16.06.2020 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., за реєстровим № 1224, (іпотекодержателем за яким стала ОСОБА_3 відповідно до Договору про відступлення права вимоги, посвідченого Гришаєвою І.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 24.04.2023 року за р. № 1260) та передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання основного зобов`язання, тобто договору позики, Іпотекодержатель вправі звернути стягнення на Предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок Предмета іпотеки, а саме: квартира АДРЕСА_2 , що є приватною власністю позивача.

Також зазначено, що у разі несплати протягом 30 днів суми боргу за Договором позики, ОСОБА_3 буде звернуте стягнення на вищевказане нерухоме майно.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.2020 року.

Позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, в якій просить суд визнати недійсним з моменту укладення іпотечний договір від 16.06.2020 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. за реєстровим номером №1224, за яким предметом іпотеки є спірна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 та п.2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

З урахуванням вказаного вище роз`яснення Пленуму Верховного суду України, суд вважає, що тимчасове обмеження права розпоряджатися квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , без обмеження права володіння та користування нею, не зашкодить істотним чином правам та охоронюваним законом інтересів відповідачів під час розгляду справи судом.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту та забороною вчиняти певні дії, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги предмет розгляду даної справи, суд вважає вимоги представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , співмірним із заявленими позовними вимогами, вбачає імовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у випадку не задоволення судом заяви представника позивача.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Левіт Віктора Семеновича про забезпечення позову подану по цивільній справі №947/20801/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

Копію ухвали невідкладно надіслати сторонам для відома, Управлінню державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради для виконання.

Ухвала про забезпечення позову набирає чинності в момент її підписання суддею, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення ухвали про забезпечення позову до виконання три роки.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцятиднів з дня її складення, однак оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Петренко В. С.