Провадження № 2-п/521/123/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання Гриневич І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 червня 2024 року у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться справа за позовом ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06.06.2024 року позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та призначено до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» заборгованість за кредитним договором № 4859493від 01.10.2021року у розмірі 65 600 (шістдесят п`ять тисяч шістсот) гривень 00 копійок, витрати по оплаті судового збору у сумі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн. 20 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Не погодившись із заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06.06.2024р., представником ОСОБА_1 адвокатом Янкул Г.І. було подано заяву про його скасування, в якій зазначає, що 29 жовтня 2024 року ОСОБА_1 стало відомо про блокування його рахунків випадково. Так, при здійсненні розрахунків не зміг користуватись своїми картками. Підставою блокування стали Постанови державного виконавця на підставі заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси по вищевказаній справі. Так, з даним рішенням ОСОБА_1 не погоджується та вважає його незаконним за наступних підстав. Підставою неможливості особистої присутності ОСОБА_3 стало агресія рф проти України 24 лютого 2022 року - повномасштабне вторгнення агресора на Українську суверенну територію. ОСОБА_1 пішов добровольцем до лав Збройних Сил України та перебував на службі у військовій частині, під час несення служби отримав поранення та втратив верхню кінцівку. На теперішній час перебуває за кордоном на реабілітації та встановлення протезу. Дані обставини являються підставою для скасування відповідного заочного рішення.

Представник заявника у судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином.

Представник позивача у судове засідання не з`явилася, однак надала заяву в якій просила справу слухати за її відсутності та заперечував проти задоволення вищезазначеної заяви з підстав викладених у письмових запереченнях.

За вимогами правила ст.284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Разом з тим, перевіряючи обґрунтованість вимог заяви в частині скасування заочного рішення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідач зазначає підставою для перегляду заочного рішення те, що він пішов добровольцем до лав Збройних Сил України та перебував на службі у військовій частині, під час несення служби отримав поранення та втратив верхню кінцівку, на теперішній час перебуває за кордоном на реабілітації та встановлення протезу, відповідно брати участь в судових засіданнях не мав змоги.

Проте, як вбачається із матеріалів цивільної справи, судові повістки про виклик до суду відповідача були направлені на адресу останнього: АДРЕСА_1 , тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Крім того відповідну адресу проживання вказано і в заяві про перегляд заочного рішення.

Зокрема судові повістки про виклик до суду неодноразово були направлені на електронну адресу представника відповідача ОСОБА_4 , який діяв на підставі ордеру серії ВН № 1285157.

Однак в матеріалах справи наявні відомості про повернення до суду повідомлення про вручення поштового відправлення і судової повістки на ім`я відповідача з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», що за нормами Правил надання послуг поштового зв`язку здійснюється за відсутності осіб.

На підставі рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином.

За таких обставин, виходячи з приписів частини 1 статті 131 ЦПК, пунктів 99-1, 116 Правил відповідача слід вважати таким, що повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, оскільки відповідач відсутній за адресою місця проживання, що зареєстроване в установленому законом порядку.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов, зокрема, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Отже, 06.06.2024р. судом, зважаючи на відсутність заперечень позивача та наявних матеріалів справи, було винесено заочне рішення.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи, копія заочного рішення суду від 06.06.2024р. направлялась на електронну адресу представника відповідача ОСОБА_4 , який діяв на підставі ордеру серії ВН № 1285157.

Тобто, судом вживались всі необхідні процесуальні заходи для повідомлення особи про судові засідання та про результат розгляду справи, однак відповідачем не були отримані повістки до суду.

Також, жодних доказів в підтвердження поданої заяви про перегляд заочного рішення, тобто доказів, які слугують на користь відповідача та мають істотне значення для правильного вирішення справи, та які не було подано на час розгляду справи по суті, зокрема на спростування висновків суду, заявником не надано.

Так, у відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішеннявід 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

В спірній по справі ситуації суд виходить з того, що відповідачем не дотримано процесуальних вимог цивільного законодавства, які б дозволяли суду дійти висновку про необхідність скасування ухваленого заочного рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, судом вживались всі можливі заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи та судом у справі було ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог на підставі аналізу доказів, які знаходились в матеріалах справи.

Зазначені відповідачем обставини в заяві не можуть бути підставою для скасування заочного рішення, при фактичній відсутності сукупності підстав, які зазначені в частині першій ст. 288 Цивільного процесуального кодексу України.

Крім того, достатніх та переконливих доказів безпідставності позовних вимог до заяви долучено не було, а судом не встановлено.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що підставами скасування заочного рішення є, зокрема, наявність істотних доказів, які поза розумним сумнівом спростовують обґрунтування доводів позивача, а за відсутності зазначених обставин, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, а тому заява сторони відповідача про скасування заочного рішення є необґрунтованою та безпідставною, в зв`язку з чим в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 126, 127, 253, 260, 261, 284, 353 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 червня 2024 року у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.А.Мазун