Постанова

Іменем України

26 червня 2024 року

м. Київ

справа № 243/5055/23

провадження № 61-7845св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Слов`янська міська військова адміністрація Краматорського району Донецької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем

за касаційною скаргою адвоката Прокопцева Сергія Вікторовича як представника ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 січня 2024 року у складі судді Дюміної Н. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2024 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Бондар Я. М., Тимченко О. О.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 з червня 2014 року до 01 грудня 2022 року, оскільки це необхідно йому для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після її смерті.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначав, що його хрещеною матір`ю була ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і яка останні 10 років свого життя хворіла та потребувала сторонньої допомоги. ОСОБА_2 була незаміжньою, дітей у неї не було. Стан здоров`я ОСОБА_2 погіршився після подій 2014 року, тому з червня 2014 року до 01 грудня 2022 року позивач проживав з нею однією сім`єю на АДРЕСА_1 . Вони разом вели спільне господарство, мали спільний побут; він її доглядав, забезпечував необхідними продуктами харчування, ліками, гігієнічними засобами, приносив готову їжу, слідкував за порядком у будинку, підтримував будинок і прилеглу територію в належному стані. У них були спільні витрати на всі необхідні заходи. Крім цього, ОСОБА_1 займався вирішенням побутових проблем, оформленням субсидії, оскільки самостійно зробити це вона не могла.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований на АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 прийняв спадщину, оскільки подав заяву нотаріусу, на підставі якої було заведено спадкову справу. Інших спадкоємців у ОСОБА_2 немає, із заявою про прийняття спадщини, крім нього, ніхто не звертався. Однак нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документів, які підтверджують родинні або інші відносини зі спадкодавцем.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області рішенням від 16 січня 2024 року позов залишив без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване недоведеністю заявлених вимог.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Дніпровський апеляційний суд постановою від 14 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Прокопцев С. В., залишив без задоволення, а рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 січня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивованазаконністю й обґрунтованістю рішення суду першої інстанції. ОСОБА_1 не довів факту постійного проживання із ОСОБА_2 , ведення з нею спільного господарства, наявність у них спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Короткий зміст вимог касаційної скарги, її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, адвокат Прокопцев С. В. як представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 січня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2024 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 711/348/17, від 08 травня 2020 року у справі № 643/3240/17.

На обґрунтування вимог касаційної скарги адвокат зазначає про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначаючи, що ОСОБА_1 надавав лише допомогу і не був членом сім`ї, суд не надав належної правової оцінки тій обставині, що позивач проживав разом з ОСОБА_2 , мав окрему кімнату в її будинку, де знаходились його речі. Ці обставини були підтверджені поясненнями свідка ОСОБА_3 . При цьому суд зазначив, що пояснення свідків, суд визнає належними та допустимими доказами, підстав ставити під сумнів достовірність повідомлених свідками обставин у суду немає, до того ж вони повністю узгоджуються з іншими доказами у справі.

У цій справі позивач довів належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факт спільного проживання з ОСОБА_2 , ведення спільного господарства, спільного бюджету, проведення спільних витрат та наявність взаємних прав та обов`язків, проте суди не надали належної правової оцінки наданим позивачем доказам та поясненням свідків, у результаті чого дійшли помилкових висновків про недоведеність позовних вимог.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

12 червня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Слов`янським МВ УМВС України в Донецькій області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; шлюб зареєстровано з ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Слов`янську Донецької області, причиною смерті є хронічна серцево-судинна недостатність.

16 травня 2018 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 довіреністю № 280 оформити субсидію.

Відповідно до інформації, яка міститься у довідці від 06 березня 2023 року № , виданій відділом з надання адміністративних послуг Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, ОСОБА_1 фактично проживав разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з червня 2014 року до 01 грудня 2022 року на АДРЕСА_1 ; здійснював догляд та поховання, що підтверджують свідки ОСОБА_5 і ОСОБА_3 , які несуть відповідальність за достовірність фактів, викладених у довідці та наданих документах.

Згідно з договором купівлі-продажу будинку від 29 червня 2010 року ОСОБА_3 , яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_6 , продала, а ОСОБА_2 купила житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

З матеріалів спадкової справи № 73/2023, заведеної приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Бігуном В. В. 09 березня 2023 року щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 відомо, що ОСОБА_1 звернувся із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 . Заповіту спадкодавець не залишила, спадкового договору немає. Інші спадкоємці спадщини не приймали.

Постановою приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Бігуна В. В. від 11 вересня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок, оскільки він не надав документів, що підтверджують родинні відносини між спадкодавцем і спадкоємцем, або не надано документи, що підтверджують проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з актом обстеження санітарно-технічного стану житлового будинку (житлового приміщення) від 19 жовтня 2023 року, проведеним комісією на підставі розпорядження керівника Слов`янські міської ВЦА 03 листопада 2021 року № 464, будинок розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1 . Будівля будинку оглянута зовні, доступу немає. Зовні будівля будинку в задовільному стані, скління вікон, покрівля без пошкоджень, є під`єднання до центральних інженерних мереж. Зі слів сусідки (будинок АДРЕСА_3 ), у будинку тривалий час (понад шість місяців) мешканці відсутні. Висновок за результатами обстеження: для більш детального визначення стану будинку необхідно доступ до приміщення. Акт підписаний головою комісії та її членами.

Згідно з квитанцією від 01 грудня 2022 року ОСОБА_1 придбавав товари для здійснення поховання, сплативши їх вартість. Крім того, до матеріалів справи були долучені копія технічного паспорта цифрового супутникового приймача ТВ-32.2, копії технічного паспорта конвенційного обігрівача і товарного чека, копія технічного паспорта газового проточного обігрівача, копія технічного паспорта пральної машини.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Основу спадкування за законом становить принцип черговості, який полягає у визначенні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими.

Згідно з частиною другою статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Якщо вимога про встановлення факту проживання осіб однією сім`єю заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідні відносини є спадковими і до них слід застосовувати статтю 1264 ЦК України.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).

У цій справі позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тому ці відносини є спадковими.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Вирішуючи спір про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), суди мають враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши, що надані позивачем докази не підтверджують факта його проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, наявності спільного бюджету з померлою, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, надання взаємної допомоги, домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, а свідчать лише про те, що позивач допомагав ОСОБА_2 (доглядав, придбавав ліки, продукти харчування, приносив готову їжу, придбавав побутову техніку тощо), оскільки вона була близькою йому людиною похилого віку, яка мешкала поруч, суд першої інстанції зробив правильний висновок, з яким погодився апеляційний суд, про відмову в позові.

Аргументи касаційної скарги висновків судів не спростовують, зводяться до незгоди з ними та необхідності здійснення переоцінки фактичних обставин справи. Верховний Суд є судом права, а не судом факту, і відповідно до статті 400 ЦПК України не має повноважень самостійно встановлювати обставини справи, не встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, а також досліджувати докази справи, змінюючи їх оцінку.

Висновки судів у цій справі не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду, що зазначені в касаційній скарзі, адже у справах встановлені різні фактичні обставини.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, касаційний суд не встановив.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу адвоката Прокопцева Сергія Вікторовича як представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 січня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов