Житомирський апеляційний суд
Справа №283/2639/22 Головуючий у 1-й інст. Саланда О. М.
Категорія 84 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Борисюка Р.М., Трояновської Г.С.,

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №283/2639/22 за позовом ОСОБА_1 до Малинської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 про визнання дій нотаріуса протиправними та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 17 травня 2024 року, постановлену під головуванням судді Саланди О.М. в м. Малині,

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив визнати протиправними дії державного нотаріуса Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області Іваненко О.М., які полягають до спадкоємства за законом ОСОБА_2 на частини спадкового майна після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язати державного нотаріуса Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області видати ОСОБА_1 , як спадкоємцю другої черги за правом представлення, свідоцтво про право на спадщину за законом у розмірі 1/1 частки спадкового майна після смерті його тітки ОСОБА_3

30 квітня 2024 року від ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, яке обґрунтоване тим, що Верховним Судом на підставі ухвали від 08.04.2024 відкрито касаційне провадження у справі №283/3452/14 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 08.02.2024 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Любовицької сільської ради Малинського району Житомирської області, треті особи: секретар Любовицької сільської ради Василенко Л.П., Малинська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним заповіту. Позивач зазначає, що обставини, які є предметом касаційного провадження, мають преюдиційне значення для розгляду цивільної справи №283/2639/22, а тому вважає за доцільне зупинити провадження у даній справі до вирішення справи №283/3452/14 та набрання рішенням Верховного Суду законної сили.

Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 17 травня 2024 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №283/3452/14.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Вказує, що постанова Житомирського апеляційного суду від 08.02.2024 набрала законної сили, а тому підстави для зупинення провадження у справі відсутні. Факти, встановлені Житомирським апеляційним судом мають для суду преюдиційний характер.

26 червня 2024 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 17.05.2024 залишити без змін. Зазначає, що предметом позовних вимог є вимога про визнання протиправними дій державного нотаріуса. Разом з тим, у провадженні Верховного Суду перебуває справа №283/3452/14-ц за позовом ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним. Судовим рішенням у справі №283/3452/14-ц за результатами касаційного перегляду буде остаточно встановлено законність судового рішення, яким було досліджено обставини, зокрема щодо кола спадкоємців та обсягу їх прав, без з`ясування яких неможливо ухвалити законне рішення по даній цивільній справі.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право на суд повинно бути забезпечено судовими процедурами, які мають бути справедливими.

Згідно частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55 Конституції України).

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року в справі №6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».

У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі №6-1957цс16 висловлено позицію, що «межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі».

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав передбачених п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України .

Проте з наведеним висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України у разі неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, суд зобов`язаний зупинити провадження у цій справі.

Відповідно до цієї ж норми суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

З огляду на наведене, для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі.

Пов`язаність справ полягає в тому, що рішенням суду в іншій справі встановлюються обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі. Обставини повинні бути такими, що мають значення для цієї справи, тобто зупинення провадження у цивільній справі, виходячи з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки у випадку, коли у цій справі можуть бути вирішенні питання, що стосуються підстав заявлених позовних вимог або умов, від яких залежить їх розгляд.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року у справі №6-1957цс16 та у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №308/5006/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі №1522/27468/12, визнаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Таким чином, необхідність у зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній зі справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Отже, підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення у цій справі має значення для цивільної справи, яка розглядається, а неможливість її розгляду до вирішення іншої справи.

У справі, що переглядається встановлено, що предметом спору у даній справі є визнання протиправними дії державного нотаріуса Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області Іваненко О.М. та зобов`язання нотаріуса видати ОСОБА_1 як спадкоємцю другої черги за правом представлення, свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті тітки ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, встановлено, що у провадженні Малинського районного суду Житомирської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Любовицької сільської ради Малинського району Житомирської області, треті особи: секретар Любовицької сільської ради Василенко Л.П., Малинська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним заповіту.

Так, вбачається, що постановою Житомирського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Заочне рішення Малинського районного суду Житомирської області від 16 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Любовицької сільської ради Малинського району Житомирської області, треті особи: секретар Любовицької сільської ради Василенко Л.П., Малинська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним заповіту.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2024 року відкрито провадження по цивільній справі №283/3452/14 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Любовицької сільської ради Малинського району Житомирської області, треті особи: секретар Любовицької сільської ради Василенко Л.П., Малинська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним заповіту.

З огляду на доводи учасників справи та матеріали наявні у справі, колегія суддів вважає, що підстав для зупинення провадження у справі немає через відсутність обов`язкових умов для достатності зупинення провадження у справі передбачених п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що за правилами ст.384 ЦПК України постанова Житомирського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року, набрала законної сили з дня її прийняття, а відтак відсутні правові підстави для зупинення провадження у справі на підставі п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена із порушенням норм чинного процесуального законодавства, а тому згідно положень ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 17 травня 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді