Справа № 464/3088/24
пр.№ 2/464/1150/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.07.2024 року Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Теслюка Д.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Керницької І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі ТОВ «Коллект Центр») ОСОБА_2 29.04.2024 звернувся в суд із позовом, в якому просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №1247634 від 13.08.2021 у розмірі 39 095,20 грн, а також судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 3 028 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 13.08.2021 між позичальником ОСОБА_1 та ТзОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» був укладений кредитний договір №1247634, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кошти в розмірі 19 956,40 грн, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 28.08.2021 та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених пунктами 1.3 1.7 кредитного договору. Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачці кредитні кошти. В свою чергу, відповідачка ОСОБА_1 належним чином не виконувала свої зобов`язання за зазначеним вище кредитним договором. 29.11.2021 між ТзОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №29/11-1, відповідно до якого ТзОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором №1247634 від 13.08.2021, що укладений між ТзОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ОСОБА_1 10.03.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» укладено договір відступлення права вимоги №10-03/2023/1, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило ТзОВ «Коллект Центр» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором №1247634 від 13.08.2021, що укладений між ТзОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ОСОБА_1 . Таким чином, ТзОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 . Загальний розмір заборгованості відповідачки ОСОБА_1 перед позивачем становить 39 095, 20 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 19 956,40 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 15 296,52 грн; заборгованість з комісії 2 993,46 грн; 3% річних 142,70 грн; інфляційні втрати 706,12 грн. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити та стягнути з відповідачки в користь позивача зазначений розмір заборгованості, а також судові витрати.

Ухвалою від 01.05.2024 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від відповідачки ОСОБА_1 31.05.2024 надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просила відмовити у задоволенні позову з таких підстав. Належними доказами, які підтверджують передачу їй грошових коштів, наявність заборгованості за укладеним договором та розмір заборгованості є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», бо підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є саме первинні документи. Проте, матеріали справи не містять доказів реальності існування прав вимоги за кредитним договором в первісних кредиторів. Покликаючись на постанову Верховного Суду від 07.04.2021 в справі №752/9423/15-ц та від 16.09.2020 у справі №200/5647/18, зазначає, що виписки по рахункам або касовий документ можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Відтак вважає, що розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже є неналежними доказами існування боргу. Окрім цього, відповідачка заперечила щодо нарахування штрафних санкцій, а також процентів, які нараховувались поза межами користування кредитом, оскільки після закінчення строку кредитування (28.08.2021), у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за комісією, відповідачка вказує, що відповідні умови договору про надання споживчого кредиту щодо сплати комісії не відповідають вимогам закону, відповідно до ст. 215 ЦК України та ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» є нікчемними, а позовні вимоги у цій частині є безпідставними. Також у відзиві відповідачка ОСОБА_1 зазначила, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000 грн, оскільки такі є завищеними, неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим часом, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, а також такими, що суперечать змісту кредитного договору, в якому заборонено покладати на споживача обов`язок з оплати/компенсації витрат на здійснення врегулювання простроченої заборгованості.

Від представника позивача ТзОВ «Коллект Центр» Ткаченко М.М. надійшли додаткові пояснення у справі, у яких остання підтримала позовні вимоги та просила такі задовольнити повністю з таких підстав. Щодо суми заборгованості та нарахування відсотків вказала, що 13.08.2021 між позичальником ОСОБА_1 та ТзОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» був укладений кредитний договір №1247634, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 19 956,40 грн, а позичальник зобов`язалась повернути використану суму в строк до 28.08.2021 та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених пунктами 1.3.-1.7. кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору, нарахування кредитором процентів за користування кредитом здійснюється за кожен день користування, з дати надання кредиту до його повного повернення на залишок фактичної заборгованості від наданої суми кредиту. Таким чином, нарахування відсотків нараховується на період фактичного користування коштами, а, відповідно, посилання на 30-тиденний строк є безпідставним, з огляду на те, що відповідачка, порушуючи свої зобов`язання, користувалась коштами й після встановленого строку користування кредитом. Позичальник погодилась на відповідні умови нарахування відсотків, а тому, позиція останньої щодо незгоди із відсотками спростовується, а сплата відсотків повинна бути здійснена за фактичний строк користування кредитом. Даний кредитний договір підписаний відповідачкою, а отже умови договору були їй відомі і зрозумілі. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Окрім цього, звертає увагу на висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, де зазначено про застосування норм права, суть якого полягає у тому, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. Заборгованість відповідачки, зазначена у позовній заяві, підтверджується доданим розрахунком заборгованості, який не спростовано відповідачкою На підставі вищевикладеного, вважає, що відповідачка у відзиві на позов не спростувала доводи позивача щодо недоведеності суми заборгованості за наданим розрахунком за кредитним договором. Доводи відповідачки є нічим іншим, як непогодженням з сумою заборгованості, без належного правового обґрунтування, з урахуванням визначеності правомірності правочину. В той же час, відповідачка не заперечує факт укладення кредитного договору, факт порушень своїх зобов`язань, посилаючись на незгоду із сумою заборгованості. Також нею не надано доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань, та які б спростовували суму заборгованості, чи контррозрахунку чи доказів оспорення чи визнання недійсним кредитного договору. Окрім цього, додатково навела обґрунтування вимог в частині стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, щодо задоволення якої заперечила відповідачка ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13.08.2021 між позичальником ОСОБА_1 та ТзОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» був укладений кредитний договір №1247634, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кошти в розмірі 19 956,40 грн строком на 15 днів зі сплатою відсотків в розмірі 0,8200% за кожен день користування кредитом.

Згідно із умовами кредитного договору, з 1-го по 15-й день позичальник сплачує проценти (плату за користування грошовими коштами) за кожен день строку користування кредитом у розмірі 0,8200%. У зв`язку з підвищенням ступеню кредитного ризику, за останній день строку користування кредитом позичальник зобов`язується сплатити кредитору процент за користування грошовими коштами, що дорівнює 15,00% від суми кредиту, тобто 2993,46 грн (п.1.5 Договору).

У випадку неповернення позичальником кредиту, а також несплати позичальником процентів у повному обсязі (плати за користування грошовими коштами та процентів за підвищений ступінь ризику) у строк, встановлений п.1.4 даного договору, в тому числі після визначеного у п.1.7 цього договору подовження строку надання та повернення кредиту, позичальник підтверджує намір та надає згоду на продовження строку користування кредитними коштами на 13 днів (автоматичне продовження). Після такого автоматичного продовження строку користування кредитними коштами, позичальник сплачує проценти (плату за користування грошовими коштами) у розмірі 4,95% за кожен день користування кредитом (п.1.6 Договору).

За користування фінансовим кредитом позичальник сплачує кредитору проценти (плату за користування кредитом та проценти у зв`язку з підвищеним ступенем кредитного ризику), при цьому плата за користування кредитом нараховується на фактичний залишок виданого кредиту, а проценти у звязку з підвищеним ступенем кредитного ризику - на повну суму виданого кредиту. Проценти за користування кредитом та проценти у зв`язку з підвищеним ступенем кредитного ризику сплачуються позичальником щоразу при кожному автоматичному продовженні строку надання кредиту (п.1.6 Договору) та подовженні строку надання кредиту (п.1.7 Договору). Тип процентної ставки у п.1.5, 1.6: фіксована (п.1.9 Договору). Строк дії договору: до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, але не більше 1 (одного) календарного року (п.1.10 Договору). На дату укладення кредитного договору орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 35448,76%, орієнтовна загальна вартість кредиту складає 25404,50 грн. У випадку настання умов, передбачених у п.1.6 Договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка складатиме 1194,72%, орієнтовна загальна вартість кредиту складатиме 38246,44 грн (п.1.11 Договору).

Згідно із п.2.1 кредитного договору кредитор надає позичальнику фінансовий кредит у формі грошових коштів у національній валюті України шляхом видачі готівки з каси кредитора або шляхом перерахування коштів на банківську картку позичальника після підписання сторонами договору. У разі надання фінансового кредиту готівкою - грошові кошти надаються позичальнику одночасно з підписанням кредитного договору. Підписанням даного договору позичальник підтверджує факт отримання кредиту готівкою з каси кредитора у повному обсязі (п.2.10 Договору).

Зазначені умови кредитного договору також підтверджуються Паспортом споживчого кредиту ТзОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», який, як і кредитний договір від 13.08.2021 підписаний відповідачкою ОСОБА_1 .

З огляду на наведені обставини, не заслуговують на увагу доводи відповідачки про те, що у матеріалах справи відсутні докази укладення кредитного договору, отримання нею кредитних коштів, наявності заборгованості у наведеному вище розмірі, оскільки такі спростовуються наведеними доказами та свідчать про те, що відповідачка ОСОБА_3 , підписуючи кредитний договір та паспорт споживчого кредиту, погодилась на умови, запропоновані ТзОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», зокрема щодо суми кредиту, порядку та строку повернення, нарахування відсотків та інших умов.

Зазначене також підтверджується чеком ТзОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» від 13.08.2021 згідно договору №1247634 про видачу кредиту в сумі 19 956,40 грн, а також розрахунком ТзОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» за кредитом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 частково погашала суму заборгованості за кредитним договором№1247634 від 13.08.2021, що свідчить про визнання нею укладеного договору та свого обов`язку щодо повернення заборгованості.

Так, згідно із зазначеним розрахунком заборгованості, наданого ТзОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», станом на 29.11.2021 відповідачка ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом (тіло кредиту) 19 956,40 грн, заборгованості за відсотками 15 296,52 грн.

29.11.2021 між ТзОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №29/11-1, відповідно до якого ТзОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором №1247634 від 13.08.2021, що укладений між ТзОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ОСОБА_1 , що підтверджується Реєстром боржників від 29.11.2021 до договору відступлення прав вимоги №29/11-1. ТзОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №1247634 від 13.08.2021 в сумі 38 246,38 грн, з яких: 19 956,40 грн - сума основного боргу за кредитом, 19 956,40 грн сума нарахованих процентів, 2 993,46 грн - сума відсотка за підвищений ступінь ризику.

10.03.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» укладено договір відступлення права вимоги №10-03/2023/1, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило ТзОВ «Коллект Центр» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором №1247634 від 13.08.2021, що укладений між ТзОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ОСОБА_1 .

Відповідно до Реєстру боржників від 10.03.2023 до договору відступлення прав вимоги №10-03/2023/01, ТзОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №1247634 від 13.08.2021 в сумі 39 095,20 грн, з яких: 19 956,40 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням, 15 296,52 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами, 2 993, 46 грн - сума заборгованості за нарахованими комісіями, 848,82 грн - відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно ст.625 грн.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №1247634 від 13.08.2021 вбачається, що станом на 08.04.2024 сума заборгованості становить 39 095,20 грн, з яких: 19 956,40 грн - сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту), 15 296,52 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами, 2 993, 46 грн заборгованість з комісії; 142,70 грн нараховані 3% річних та 706,12 грн втрати від інфляції.

Правильність наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачкою не спростована.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст.ст. 512,514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства та обставин, за яких відповідачка ОСОБА_1 , в порушення умов кредитного договору, не виконала зобов`язання по поверненню грошових коштів та відсотків, в результаті чого виникла заборгованість за кредитним договором, суд приходить до висновку, що з відповідачки ОСОБА_1 в користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором, яка складається із 19 956,40 грн - сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту) та 15 296,52 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами.

Щодо стягнення з відповідачки на користь позивача комісії в розмірі 2 993,46 грн, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит, кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

З урахуванням викладеного, умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Враховуючи наведене, умови щодо обов`язку відповідачки сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними. Більше того, умови кредитного договору від 13.08.2021 №1247634 не містять домовленості сторін щодо сплати комісії та порядку її нарахування, а отже позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність нарахування заборгованості з комісії у сумі 2 993,46 грн, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачки 3 % річних за період з 29.11.2021 по 23.02.2022 у сумі 142,70 грн та інфляційних збитків за грудень 2021 року, січень 2022 року та лютий 2022 в розмірі 706,12 грн, суд зазначає таке.

Як зазначено вище, статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, заявляючи зазначену вимогу, позивачем не враховано положення пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, чинного у періоди з 20.03.2019 по 23.02.2022 та з 25.11.2020 по 23.02.2022, відповідно до якого у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно дост.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений (від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 № 928).

Таким чином, наслідки невиконання цивільно-правових зобов`язань за договорами позики змінились. Зокрема, боржники за такими договорами звільняються від оплати штрафу, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та іншої відповідальності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що неустойка та інші платежі, як захід відповідальності, за період включно із 12.03.2020 року і на період дії карантину та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, не нараховуються за кредитними договорами (договорами позики) і підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (на відміну від мораторію, який передбачає лише відстрочення).

А тому, вимоги позивача про стягнення з відповідачки 3 % річних та інфляційних збитків є необґрунтованими та не відповідають приписам пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, тому задоволенню не підлягають.

Щодо судових витрат, суд дійшов до такого висновку.

Згідно частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить надання професійної правничої допомоги.

Згідно з ч.2 ст.137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини 8 статті 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19, від 02 вересня 2020 року у справі №329/766/18.

Згідно положень додаткової постанови Верхового Суду від 30 вересня 2020 року у справі №201/14495/16-ц суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).

Встановлено, що правнича допомога позивачу надавалась позивачу адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс».

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір №02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023, прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», заявку про надання юридичної допомоги №187 від 01.03.2024, витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024, платіжну інструкцію № від 15.03.2024 про оплату коштів згідно договору №02-01/2023 від 02.01.2023 за надання правової допомоги у розмірі 52 000 грн.

Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, та враховуючи клопотання сторони відповідачки про неспівмірність таких витрат із складністю справи, суд вважає, що деякі види робіт мають не обґрунтовано завищену вартість. Таким чином, судом встановлена неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи та фактично виконаними адвокатами (адвокатом) робіт (наданих послуг), часові, витраченому на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг).

Таким чином, виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 5 000 грн. Суд вважає, що саме такий розмір витрат є необхідним і неминучим для позивача ТзОВ Коллект Центр», яке була змушеним до залучення професійної правничої допомоги адвоката.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак оскільки позов задоволено частково, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 2 730,41 грн судового збору, сплаченого при поданні позову, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 81, 89, 263 265, 279 ЦПК України,

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором №1247634 від 13.08.2021, яка складається із заборгованості за кредитом (тіло кредиту) 19 956 грн 40 коп та заборгованості за відсотками 15 296 грн 52 коп, а всього 35 252 (тридцять п`ять тисяч двісті п`ятдесят дві) грн 92 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 2 730 (дві тисячі сімсот тридцять) грн 41 коп судового збору, сплаченого при поданні позову, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05.07.2024.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», , м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306.

Відповідачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя Дмитро ТЕСЛЮК