Справа № 539/3211/24
Провадження № 2/539/1102/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 листопада 2024 року

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Просіної Я.В.,

за участі секретаря судового засідання Левченко А.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення часток майна, що знаходяться у спільній власності, представник позивача адвокат Антіхович Володимир Володимирович,

установив:

До суду звернувся представник позивача- адвокат Антіхович В.В. в інтересах позивача ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про визначення часток майна, що знаходяться у спільній власності.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.08.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Хорольського районного управління юстиції у Полтавській області зареєстровано шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про що складено актовий запис №79. За час проживання в шлюбі подружжя набуло право спільної сумісної власності на наступне майно: 1. Квартиру АДРЕСА_1 право власності на вказане майно було зареєстровано за ОСОБА_3 ; 2. Автомобіль VOLKSWAGEN PASSAN з реєстраційним номером НОМЕР_1 право власності на вказане майно було зареєстровано за ОСОБА_3 ; 3. Автомобіль AUDI А6 з реєстраційним номером НОМЕР_2 - право власності на вказане майно було зареєстровано за ОСОБА_3 .

Спільне подружжя не склалося внаслідок різних поглядів на спільне проживання, тому сторони прийняли рішення припинити спільне господарство та припинити шлюбні відносини. Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.03.2024 року по справі №539/389/24, шлюб між подружжям було розірвано.

Згоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, сторонами не досягнуто, відповідач відмовив в добровільному поділі майна. У зв`язку з чим позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.08.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.09.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив позовну заяву задовільнити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, у зв`язку з чим було постановлено ухвалу про заочний розгляд, яка відображена в протоколі судового засідання.

Суд вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб 01.08.2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 уклали шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Хорольського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №79 (а.с.8).

Відповідно до рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.03.2024, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. Рішення набрало законної сили 18.04.2024 (а.с. 16-17).

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 19.12.2019 у справі № 916/1041/17 не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Таким чином, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.08.2015 до 18.03.2024.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є титульним власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договором купівлі-продажу квартири від 16.09.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Карпець О.М., та зареєстрованим в реєстрі за №980 (а.с.9-10).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу, серія та номер 980, видиний 16.09.2016 року приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Карпець О.М. (а.с.11).

Відповідно до висновку про вартість майна 1/2 частини трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 становить 544041, 00 грн (а.с.27).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAN з реєстраційним номером НОМЕР_1 , право власності 05.08.2016 року зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.14).

Згідно з висновком про вартість майна від 08.07.2024 року вартість легкового автомобіля VOLKSWAGEN PASSAN з державним номерним знаком НОМЕР_1 становить 115356, 00 грн (а.с.20).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 з реєстраційним номером НОМЕР_2 , право власності 11.08.2021 року зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.15).

Згідно з висновком про вартість майна від 08.07.2024 року вартість легкового автомобіля AUDI А6 з державним номерним знаком НОМЕР_2 становить 182209, 00 грн (а.с.21).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначає шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке саме положення містить і норма частин третьої та четвертої ст. 368 ЦК України.

Тобто, вказаною нормою встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 11.04.2019 у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462 св 18, від 26.03.2021 у справі № 414/277/17, провадження № 61-2934 св 19.

Згідно ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно із ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 у справі № 214/3609/18, провадження № 61-3836 св 20 вказав, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 22 - 24 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам роз`яснив, що вартість майна, яка підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Не належать до спільної сумісної власності речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 235/5146/16-ц, провадження № 61-37616 св 18.

Судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить спірна квартира АДРЕСА_1 , автомобіль VOLKSWAGEN PASSAN з реєстраційним номером НОМЕР_1 та автомобіль AUDI А6 з реєстраційним номером НОМЕР_2 .

Таким чином, оскільки спірне майно набуте сторонами під час шлюбу, воно перебуває у спільній сумісній власності подружжя, частки яких згідно ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України є рівними.

Дане твердження узгоджується із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, позов підлягає задоволенню, враховуючи вищевказані обставини. Крім того, суд вважає необхідним визначити у рішенні суду, що власником іншої половини майна, ніж та що визнається за позивачкою, є відповідач, оскільки це сприятиме правовій визначеності поділеного судом майна.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2-7, 9-13, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення часток майна, що знаходяться у спільній власності задовольнити.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визначити частки у праві власності на нерухоме майно, а саме:

1) ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованій за адресою АДРЕСА_2 , на праві спільної часткової власності належить:

-1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ,

-1/2 частини автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT» реєстраційний номер НОМЕР_1 ,

- 1/2 частини автомобіля AUDI A6 реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

2) ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованому за адресою АДРЕСА_3 , на праві спільної часткової власності належить:

-1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ,

-1/2 частини автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT» реєстраційний номер НОМЕР_1 ,

-1/2 частини автомобіля AUDI A6 реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 18 листопада 2024 року.

Суддя Я.В.Просіна