КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/9810/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/12782/23

04 липня 2024року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Данилова Сергія Анатолійовича на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шевчука А.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказувала, що 13 жовтня 2021 року вона надала відповідачу позику у розмірі 2 300,00 доларів США про що була складена розписка. Факт передачі коштів було зафіксовано в присутності свідка ОСОБА_3 . Грошові кошти в повному обсязі відповідач зобов`язувалася повернути 13 листопада 2021 року.

Станом на 03 жовтня 2023 року відповідач не виконала своїх зобов`язань та не повернула отримані в борг кошти.

Враховуючи наведене, позивач просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь борг за розпискою від 13 жовтня 2021 року у розмірі 2 300,00 доларів США, 3% річних у розмірі 112,47 доларів США, моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн та судовий збір.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за розпискою у розмірі 2 300 доларів США 00 центів, 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 112,47 доларів США, компенсацію витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн, понесені витрати за сплату судового збору у розмірі 1 073,60 грн.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за розпискою та 3 % річних, суд першої інстанції виходив із наявності між сторонами договірних зобов`язань та невиконання відповідачем умов договору позики.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходив із її недоведеності.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн, суд виходив із частковості задоволених позовних вимог.

Не погоджуючись з заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року, 25 березня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Данилов С. А. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати заочне рішення першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту передачі ОСОБА_2 грошових коштів від ОСОБА_1 .

При цьому звертає увагу, що до подачі позову ОСОБА_1 частково виконала своє зобов`язання та повернула ОСОБА_2 1 000 доларів США, тобто невиконаним зобов`язання залишилося на 1 300 доларів США.

Крім того, зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження надання позивачу правничої допомоги та її розміру. У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Лічман О. М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Відповідно до частин першої статті 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню частково виходячи з наступного.

З огляду на доводи апеляційної скарги, апеляційним судом переглядається рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 13 жовтня 2021 року між сторонами складено розписку, відповідно до якої ОСОБА_2 надала у позику ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2 300,00 доларів США, які остання зобов`язалась повернути 13 жовтня 2021 року.

На момент звернення до суду з позовною заявою ОСОБА_2 не виконала взяті на себе договірні зобов`язання та суму позики не повернула. Оригінал розписки знаходиться у позивача.

Згідно наданого позивачем розрахунку у відповідача станом на 03 жовтня 2023 року існує основна заборгованість за договором позики у розмірі 2 300,00 доларів США та 3% відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 112,47 доларів США.

Доказів на спростування вказаного розрахунку заборгованості відповідачем не надано.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини (пункт перший частини другої статті 11 ЦК України).

У статті 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника в свою чергу підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Враховуючи, що оригінал розписки від 13 жовтня 2021 року знаходиться у позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність між сторонами договірних зобов`язань та невиконання відповідачем умов договору позики.

Доводи заявника про часткове виконання відповідачем зобов`язання та повернення позивачу 1 000 доларів США не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача суми боргу за розпискою та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини 1, 2 статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20 (провадження № 61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.

Тобто обставини понесення витрат на правову допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження факту надання адвокатом Лічман О. М. правової допомоги в інтересах ОСОБА_2 та обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартості до позовної заяви додана квитанція до платіжної інструкції про сплату 20 000,00 грн (отримувач Лічман О. М. , призначення платежу - надання правничої допомоги), інші докази, зокрема, договір про надання правової допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, в матеріалах справи відсутні.

Отже, колегія суддів вважає, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження обставин надання їй правової допомоги у зв`язку із розглядом цієї справи в суді першої інстанції, що в свою чергу, виключає можливість відшкодування таких витрат за рахунок відповідача.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні таких вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Данилова Сергія Анатолійовича задовольнити частково.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні таких вимог.

В іншій оскаржуваній частині заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: