ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/971/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/7178/23 Категорія: 301030000 Пироженко С.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Гончар Н.І., Карпенко О.В.,

за участю секретаря Ярошенко Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бобра Дениса Олександровича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона являється матір`ю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

30 червня 2020 року вона, як єдина спадкоємиця за законом померлого сина, звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_8

03 серпня 2020 року нотаріусом Фіщуком С.О. винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії на користь Позивача, а саме було постановлено затримати видачу свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 у праві власності на 73/300 частки жилого блоку (секції) №142, АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_8 , до зняття арешту на це спадкове майно (підстава для державної реєстрації обтяження: постанова про арешт майна, серія та номер НОМЕР_8, видана 20.05.2016 р., видавник: Центральний ВДВС м. Черкаси ГТУЮ в Черкаській області, вид обтяження: арешт нерухомого майна; опис предмета обтяження: все нерухоме майно; номер запису про обтяження: 14806460 (спеціальний розділ).

19 серпня 2020 року позивач, як особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, через свого представника адвоката Лозу Г.П. звернулася до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ з вимогою про зняття арешту з 73/300 частки жилого блоку (секції) №142, АДРЕСА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.05.2016 року (серія та номер НОМЕР_8) у виконавчому провадженні НОМЕР_3, боржник - ОСОБА_8 .

26 серпня 2020 року отримала лист від Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ за Вих. №60844 від 26.08.2020 року, відповідно до якого останній відмовив позивачу в знятті арешту з 73/300 частки жилого блоку (секції) №142, АДРЕСА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.05.2016 року (серія та номер НОМЕР_8) у виконавчому провадженні НОМЕР_3, боржник - ОСОБА_8 , з підстав того, що позивач не являється стороною виконавчого провадження НОМЕР_3 (боржником або стягувачем).

При цьому, відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень з сайту https://asvpweb.minjust.gov.Ua/#/search-debtors, статус виконавчого провадження НОМЕР_3 зазначений, як «завершено».

За даними Єдиного реєстру боржників з сайту https://erb.minjust.gov.Ua/#/search-debtors , будь-яка інформація, щодо боржника ОСОБА_8 , в реєстрі відсутня.

Таким чином, стосовно ОСОБА_8 відсутні будь-які не закриті (не завершені) виконавчі провадження. В тому числі, закрите (завершене) виконавче провадження НОМЕР_3, на підставі якого був накладений арешт на нерухоме майно, що належить позивачу, як спадкоємиці за законом.

Позивач зазначає, що, прийнявши у визначеному законом порядку спадщину, яка відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_8 , вона набула права на спадщину, до складу якої входить 73/300 частки жилого блоку (секції) №142, АДРЕСА_1 , але накладений Центральним відділом державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ арешт перешкоджає позивачу в оформленні спадкових прав.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд скасувати арешт з 73/300 частки жилого блоку (секції) 142; 143; 144 будинку АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, власник ОСОБА_8 , накладений на підставі постанови про арешт майна, серія та номер: НОМЕР_8, виданий 20.05.2016, видавник: Центральний ВДВС м. Черкаси ГТУЮ в Черкаській області (), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 29895055 від 03.06.2016, предмет обтяження: все нерухоме майно, особа майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_8 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що на час відкриття спадщини у спадкодавця були наявні непогашені зобов`язання щодо відшкодування завданої шкоди відповідачам.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Наявність заборони відчуження на майно спадкодавця пов`язане саме з існуванням невідшкодованої шкоди в межах відповідного виконавчого провадження.

Оскільки, позивач є єдиним спадкоємцем, то до неї перейшли не тільки права на майно спадкодавця, а і його зобов`язання пов`язані з наявною невідшкодованою шкодою у спадкодавця на момент смерті.

Матеріали справи не містять відомостей щодо відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди згідно з вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.01.2016 року у справі № 712/14091/15-к під час виконання якого державним виконавцем накладено арешт на спірне майно.

Суд дійшов висновку про відсутність порушення прав позивача у діях відповідачів.

Отже, у разі виконання спадкоємцем зобов`язання за спадкодавця, право позивача на отримання спадщини, може бути поновлено в судовому порядку.

Виходячи із викладеного суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову позивача у зв`язку з тим, що такий позов поданий нею передчасно.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням представник ОСОБА_1 - адвокат Бобер Д.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Відповідно до статті 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Враховуючи вищенаведені норми та ту обставину, що відповідачами не надано доказів звернення в передбачені статтею 1281 ЦК України строки із вимогами до спадкоємця боржника, наявні підстави для задоволення позову, шляхом зняття арештів з нерухомого майна боржника, накладених в інтересах відповідачів.

Вказані обставини та норми матеріального права залишились поза увагою суду першої інстанції, що вказує на наявність підстав для скасування спірного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач ОСОБА_9 являється матір`ю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження (повторне) серія НОМЕР_1 від 06.05.2006 року, видане відділом запису актів цивільного стану м. Теленешти, Республіка Молдова), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 від 28.01.2020 року, видане Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

30 червня 2020 року позивач, як єдина спадкоємиця за законом померлого сина, звернулася до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С.О. з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_8 (витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі №60732129 від 30.06.2020 року, номер спадкової справи у спадковому реєстрі 66035952).

03 серпня 2020 року нотаріусом Фіщуком С.О. винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії на користь Позивача, а саме було постановлено затримати видачу свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 у праві власності на 73/300 частки жилого блоку (секції) №142, АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_8 , до зняття арешту на це спадкове майно (підстава для державної реєстрації обтяження: постанова про арешт майна, серія та номер НОМЕР_8, видана 20.05.2016 р., видавник: Центральний ВДВС м. Черкаси ГТУЮ в Черкаській області, вид обтяження: арешт нерухомого майна; опис предмета обтяження: все нерухоме майно; номер запису про обтяження: 14806460 (спеціальний розділ).

19 серпня 2020 року позивач, як особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, через свого представника адвоката Лозу Г.П., звернулася до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ з вимогою про зняття арешту з 73/300 частки жилого блоку (секції) №142, АДРЕСА_1 , накладений Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.05.2016 року (серія та номер НОМЕР_8) у виконавчому провадженні НОМЕР_3, боржник - ОСОБА_8 .

Відповідно до листа Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ за Вих. №60844 від 26.08.2020 року ОСОБА_1 відмовлено в знятті арешту з 73/300 частки жилого блоку (секції) №142, АДРЕСА_1 , накладений Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.05.2016 року (серія та номер НОМЕР_8) у виконавчому провадженні НОМЕР_3, боржник - ОСОБА_8 , з підстав того, що Позивач не являється стороною виконавчого провадження НОМЕР_3 (боржником або стягувачем).

За даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень з сайту https://asvpweb.minjust.gov.Ua/#/search-debtors, статус виконавчого провадження НОМЕР_3 зазначений, як «завершено».

Відповідно до даних Єдиного реєстру боржників з сайту https://erb.minjust.gov.Ua/#/search-debtors , будь-яка інформація, щодо боржника ОСОБА_8 , в реєстрі відсутня.

Враховуючи наведене позивач звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 , Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна.

Рішенням від 11.05.2021 по справі №712/12742/20 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення мотивовано тим, що оспорюваний арешт забезпечував виконання не лише рішення, в межах якого він був накладений, а рішень в межах зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_11 з примусового виконання виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_8 боргу на користь ОСОБА_3 (виконавчий лист № 2/712/706/16, ВП НОМЕР_4), Держави (виконавчий лист № 712/14091/15-к, ВП НОМЕР_5), ОСОБА_4 виконавчий лист (№ 712/14091/15-к, ВП НОМЕР_6), ОСОБА_5 (виконавчий лист № 712/14091/15-к, ВП НОМЕР_7), ОСОБА_2 (виконавчий лист № 712/14091/15-к, ВП НОМЕР_8), ОСОБА_6 (виконавчий лист № 712/14091/15-к, ВП НОМЕР_9), ОСОБА_7 (виконавчий лист № 712/14091/15-к, ВП НОМЕР_10), та відповідно діє в інтересах стягувачів саме за зведеним виконавчим провадження.

При цьому, у вказаній справі всі стягувачі не залучені до розгляду справи у якості Відповідачів, що й стало підставою для відмови в задоволенні позову.

Позивач вважає, що прийнявши у визначеному законом порядку спадщину, яка відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_8 набула права на спадщину, до складу якої входить 73/300 частки жилого блоку (секції) №142, АДРЕСА_1 , але накладений Центральним відділом державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ арешт перешкоджає Позивачу в оформленні спадкових прав.

У суді першої інстанції відповідачі проти заявленого позову заперечували та вказували, що позивач ОСОБА_1 як спадкоємець, несе також обов`язок з відшкодування шкоди заподіяної потерпілим її сином, вчиненим злочином та яка на даний момент не виплачена. Так, Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.01.2016 року у справі № 712/14091/15-к ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за ч. 3 ст. 286 КК України. Цим же вироком задоволені цивільні позови потерпілих про стягнення з засудженого ОСОБА_8 на користь потерпілих як майнової так і моральної шкоди, заподіяної вчиненим злочином. На виконання вказаного вироку суду видані виконавчі листи, які в подальшому пред`явлені до виконання. В ході виконавчого провадження державними виконавцем накладено арешт на все майно ОСОБА_8 , однак реалізація майна не проведена, оскільки засуджений помер, а шкода залишилася не відшкодованою. При цьому, позивач, як спадкоємиця свого обов`язку по відшкодування шкоди потерпілими не виконала. Тому зняття арешту зі спадкового майна за відсутності відшкодування потерпілими шкоди заподіяної спадкоємцем, є передчасним, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

У частині першій статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85 гс 19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594 св 21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109 св 22).

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження» (абзац 1 пункту 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»).

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи викладене, колегія суддів, встановивши фактичні обставини у справі, оцінивши докази, подані сторонами, доходить висновку про те, що законом у спірних правовідносинах передбачений інший спосіб судового захисту порушеного права позивачки, яке може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту.

Отже, колегія суддів доходить висновку про те, що порушене право спадкоємця може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту, а позивачкою заявлено лише позовну вимогу про зняття арешту.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2023 року у справі № 463/2924/22, від 03 травня 2023 року у справі № 463/3251/22 від 04 жовтня 2023 року у справі №3 37/2402/22 та від 06 травня 2024 року у справі № 725/3352/23.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, оскільки обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, оскаржуване судове рішення по суті вирішення спору апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині підлягає зміні, з підстав викладених в цій постанові.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бобра Дениса Олександровича задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 березня 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 липня 2024 року.

Судді: