Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3498/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.07.2024 м. Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючий-суддя Надопта А.А.,

секретар судового засідання Онисько С.С.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою.

Вимоги заяви мотивовано тим, що з ОСОБА_2 , заявник уклав шлюб 19.07.2003 року, про що у Виноградівському відділі РАЦС Закарпатської області, зроблено відповідний актовий запис за №84. В даному шлюбі народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 2014 року ОСОБА_2 виїхала за межі України, де знаходиться і по теперішній час. Відповідно до Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04.07.2016 року по справі №299/980/16, шлюб укладений між заявником та ОСОБА_2 - розірвано. Рішенням виконавчого комітету Виноградівської міської ради від 28.04.2022 року визначено місце проживання обох дітей разом із їх батьком - заявником ОСОБА_1 . Мати дітей, ОСОБА_2 , періодично приїздить в Україну, тому бачиться із дітьми рідко, час від часу спілкується по телефону, надсилає кошти, але нерегулярно. У зв`язку з цим, заявник вважає, що він являється єдиним піклувальником неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2., здійснює за ним постійний догляд, самостійно здійснює його утримання та виховання.

Через військову агресію російської федерації на території України, для здійснення заходів щодо лікування дитини, оздоровлення, безперешкодного переміщення з дитиною по країні, можливу зміну місця мешкання та розвитку в безпечних умовах, заявнику необхідно встановити факт перебування дитини на його повному утриманні.

Заявник ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та про те, що вимоги заяви підтримує в повному обсязі, просить суд такі задоволити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, заяв та клопотань не подавала. Розгляд справи проведено у відсутності заінтересованої особи, на підставі наявних і поданих доказів.

Відповідно до ч.3 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає ухвалити рішення про задоволення заявлених вимог з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст.ст. 315, 319 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення фактів від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, в випадках коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

У судовому засіданні встановлено, що 19 липня 2003 року між сторонами було зареєстровано шлюб у Виноградівському відділі реєстрації актів цивільного стану, про що зроблений актовий запис № 84.

У даному шлюбі народилося двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 03.06.2005 року, та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 28.03.2012 року.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04.07.2016 року по справі №299/980/16, шлюб укладений між заявником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано.

Як вбачається із Рішення виконавчого комітету Виноградівської міської ради №89 від 28.04.2022 року, місце проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1. та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2., визначено з батьком ОСОБА_1 .

З досліджених матеріалів цивільної справи вбачається, що заявник звертався у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Рішення суду про стягнення аліментів позивачем надіслано на виконання за кордон.

Крім того, з дослідженого Акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 06.03.2024 року слідує, що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 . Разом з ним у житловому будинку проживають: дружина ОСОБА_7 , син ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 , дочка дружини ОСОБА_8 та дочка ОСОБА_9 .

Встановлено, що мати дитини виїхала за кордон у 2014 році, періодично приїздить в Україну, тому бачиться із дітьми рідко, час від часу спілкується по телефону, надсилає кошти, але нерегулярно. У зв`язку з цим, заявник являється єдиним піклувальником неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2., здійснює за ним постійний догляд, самостійно здійснює його утримання та виховання.

Викладені вище обставини підтверджують факт самостійного виховання дитини батьком.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ст. 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, про встановлення яких фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 р. прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Спори з приводу визначення місця проживання дитини, участі у вихованні дітей та спілкуванні із ними між батьками дитини відсутні. Заявник не перешкоджає спілкуванню матері з неповнолітнім сином. Заявник повноцінно матеріально забезпечує сина усім необхідним для гармонійного розвитку дитини, здійснює належне та турботливе його виховання, оплачує витрати на всі потреби дитини.

Встановлення факту перебування дитини на самостійному вихованні та утриманні батька обумовлено виключно інтересами дитини, викликаними необхідністю захисту його життя, здоров`я, захисту прав та інтересів дитини.

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи, що встановлення вищезазначеного факту необхідно заявнику для забезпечення прав дитини, вважає, що вимога про встановлення факту самостійного виховання батьком неповнолітньої дитини підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 81, 82, 89, 263-265, 268, 272, 273, 293, 315 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заявлені вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити той факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , самостійно виховує, здійснює догляд та утримує неповнолітнього сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий А. А. Надопта