Справа № 550/1122/24
Провадження № 2/550/409/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2024 року селище Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Литвин В.В., за участю секретаря судового засідання Томас Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Чутове за правилами загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

за участю:

представника позивача - адвоката Таргонія В.М. (у режимі ВКЗ),

представника відповідача - Панченко П.Е. (у режимі ВКЗ),

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Таргоній В.М. звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, в якому просить стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь позивачки моральну шкоду, завдану смертю сина ОСОБА_2 , в розмірі 300 000,00 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що 23.01.2022 в Полтавській області, Чутівському районі, в селі Іскрівка потяг № 2 сполученням Івано-Франківськ-Костянтинівка скоїв наїзд на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм помер.

Вказані обставини підтверджуються постановою про закриття кримінального провадження від 23.03.2022, висновком експерта № 100 від 15.02.2022, свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 28.01.2022.

Позивачка ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 та паспортом позивачки.

Внаслідок смерті сина позивачці заподіяно моральну шкоду.

Сталий життєвий устрій позивачки непоправно змінено з незалежних від неї обставин. До смерті сина в позивачки було звичне життя, в якому син займав важливе місце. Вона втратила можливість тривалого життєвого зв`язку з своєю дитиною, який відновлено бути не може. На момент загибелі синові було всього 22 роки і попереду в нього було все життя. Позивачка відчуває невимовний сум, біль та страждання.

Крім того зазначив, що син позивачки, окрім навчання в Полтавському будівельному технікумі транспортного будівництва, працював у ТОВ «Нова Пошта», отримував офіційні доходи.

Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, то попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Щодо характеру та обсягу страждань - емоції, пов`язані зі смертю, є особливими емоціями, які неможливо порівняти з будь-якими іншими стражданнями через їх глибину і тяжкість. Передчасна смерть сина стала різкою психотравматичною подією для позивачки. Страждання позивачки, пов`язані зі смертю сина, є не «одномоментними», а «триваючими», тому що його втрата є непоправною подією. Втрата дитини є найтяжчою втратою для будь-якої людини.

Позивачка оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті 300000,00 грн. Вважає, що такий розмір є розумним і справедливим, і зможе хоча б частково допомогти в організації її життя після тяжкої втрати.

Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 24.09.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

16.10.2024 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому останній просить в задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав.

Відповідно до довідки за результатами розшифрування швидкостемірної стрічки швидкостеміра № НОМЕР_2 локомотив серії ВЛ82м № 076, машиніст ОСОБА_3 , помічник машиніста ОСОБА_4 під час прямування ділянкою Полтава Київська - Харків Пас. потягом № 2 вагою 800 тонн, вісей 48, в добу 23.01.2022, при слідуванні перегоном Скороходове - Коломак (87 км ПК5) машиніст застосував екстрене гальмування. Гальмівний шлях до повної зупинки потяга склав 580 м при розрахунковому - 609 м.

Актом службового розслідування аварії від 01.02.2022 також зафіксовано, що 23.01.2022 о 09 год. 50 хв. машиніст пасажирського потяга № 2 ОСОБА_3 електровоз ВЛ82м № 076, слідуючи перегоном Скороходове - Коломак зі швидкістю 95 км/год., на 88 км ПК3 застосував екстрене гальмування з подачею сигналів великої гучності та пісок під колісні пари для запобігання наїзду на сторонню особу, яка рухалася від зупиночної платформи Іскрівка по середині парної колії у попутному з потягом напрямку.

Однак, зважаючи на вагу та швидкість потяга № 2, настали невідворотні за даних умов події - потяг, маючи вагу 800 тоннта швидкість 95 км/год., після застосування екстреного гальмування продовжував невідворотно рухатися ще 580 м до повної зупинки.

За наведених обставин відповідач вважає, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили (невідворотної за даних умов події), а тому він, в силу приписів частини п`ятої статті 1187 ЦК України, не несе відповідальності за завдану шкоду.

Крім того, позивачкою не надано доказів понесення нею моральної шкоди, матеріали справи не містять доказів на підтвердження фактів моральної шкоди, на які посилається позивачка. Взагалі відсутнє обґрунтування, за яким представником позивача визначено саме такий розмір моральної шкоди.

Ухвалою підготовчого засідання від 22.10.2024 клопотання представників відповідача про визнання явки позивачки у судове засідання обов`язковою залишено без задоволення, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Таргоній В.М. позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених у позові, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» Панченко П.Е. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з мотивів, наведених у відзиві, та просила у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивачка ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 , виданим 08.04.1999 Відділом реєстрації актів громадянського стану Оваднівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області (а.с. 15).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Скороходівської селищної ради Полтавського району Полтавської області 28.01.2022 (а.с. 15).

Згідно з висновком експерта № 100 від 15.02.2022 смерть ОСОБА_2 настала внаслідок гострої крововтрати, яка розвинулась при травмі голови, тулубу, кінцівок, з розривами внутрішніх органів, прижиттєві травми пішохода утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини рухомого залізничного транспорту з достатньою силою прикладення для їх утворення, стосовно живої особи носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що в даному випадку призвели до смерті потерпілого (а.с. 4-7).

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження Слідчого відділення ВП № 3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 23 березня 2022 року, досудовим розслідуванням встановлено, що 23.01.2022 року о 09:51 годині, на непарній залізничній колії поблизу с. Іскрівка Полтавського району Полтавської області (87 км + 34 м, пікет № 3) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , студент Полтавського будівельного технікуму транспортного будівництва, житель вул. Соборності, буд. 111, с. Іскрівка Полтавського району Полтавської області потрапив під швидкісний електропотяг № 2 сполученням «Івано-Франківськ-Костянтинівка». У результаті зіткнення ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, несумісні з життям, та загинув на місці.

23.01.2022 за даним фактом слідчим капітаном поліції ОСОБА_5 відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР за № 000019, попередня кваліфікація за ч. 3 ст. 276 КК України.

У ході проведення досудового розслідування встановлено, що будь-яких порушень експлуатації залізничного транспортну з боку машиніста потягу № 2 сполученням «Івано-Франківськ-Костянтинівка» ОСОБА_3 не встановлено, а загиблий ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.1, п. 2.5, п. 2.20 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54, зареєстрованим Міністерством юстиції України 24.03.1998 № 193/2633; кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000019 від 23.01.2022, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 13-14).

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно зі ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України, набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61-19345св19).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України).

Відтак, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України).

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Доводи представника відповідачащодо того, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили (невідворотної для даних умов події), що виключає відповідальність відповідача, оцінюються судом критично з огляду на таке.

Як вже зазначалося вище, під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер.

Ті ж обставини, на які посилається представник відповідача, є проявом дії джерела підвищеної небезпеки (потяга), а не явищ об`єктивної дійсності, які ззовні вплинули на джерело підвищеної небезпеки під час заподіяння останнім смерті загиблому.

Належних та допустимих доказів наявності умислу загиблого ОСОБА_2 відповідачем не надано.

Таким чином, у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та необережної поведінки потерпілого.

Факт же того, що шкоду завдано не з вини відповідача, а з необережності потерпілої особи (стаття 1193 ЦК України), не може бути підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , а є підставою для зменшення розміру відшкодування.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначен, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно до ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою, та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду.

Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує, що факт смертельного травмування ОСОБА_2 стався внаслідок його необережності, а саме: порушення ним пунктів 2.1, 2.5, 2.20 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України».

Факт порушення вказаних правил загиблим доведено постановою Слідчого відділення ВП № 3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 23 березня 2022 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000019 від 23.01.2022, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 276 КК України.

Отже, враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, беручи до уваги те, що смерть ОСОБА_2 сталася внаслідок його грубої необережності, а саме: порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, суд погоджується з тим, що позивачці завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через загибель сина, порушенням укладу її життя та соціальних зв`язків.

Водночас, враховуючи той факт, що причиною нещасного випадку, який стався з ОСОБА_2 , є невиконання останнім вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, розмір моральної шкоди суд визначає у сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 коп., який відповідає принципам розумності і справедливості.

Крім того, суд зазначає, що сам факт загибелі сина позивачки під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань останньої, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачку звільнено від сплати судового збору, то згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути суму судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в дохід держави.

Отже, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 019 гривень 00 копійок в дохід держави.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 82, 1167, 1168, 1172, 1187, 1191, 1193 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 200 000 (двісті тисяч) гривень в якості відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2 019 (дві тисячі дев`ятнадцять) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не буловручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Надруковано у нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Інформація про сторін.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», , адреса місцезнаходження: вул. Єжи Гедройця, буд. 5, м. Київ.

Суддя В.В. Литвин