Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3967/21 Головуючий у 1-й інст. Семенцова Л. М.
Категорія 58 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Трояновської Г.С.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/3967/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною та зобов`язання її спростувати за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 01 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Семенцової Л.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом та заявою від 06.11.2023 змінив предмет позову у якому просив: визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та його ділову репутацію, що поширив ОСОБА_2 під час розмови, а саме «що ОСОБА_1 не дає нікому жити, що ОСОБА_1 дав хабар у суді і так вже дістав суд, що немає куди і суд йому все зробив», зобов`язати ОСОБА_2 здійснити спростування поширеної недостовірної інформації, а саме: «що ОСОБА_1 не дає нікому жити, що ОСОБА_1 дав хабар у суді і так вже дістав суд, що немає куди і суд йому все зробив» у присутності ОСОБА_1 та двох свідків. Вимоги мотивовані тим, що відповідач є його сусідом та з певного часу систематично вчиняє неправомірні дії, проявляє до нього негідну антигромадську поведінку, чим порушує його право на повагу до його честі та гідності. 15.08.2018 близько 06-38 год. навпроти будинку АДРЕСА_1 , під час спілкування позивача з двома працівниками поліції стосовно порушення правил дорожнього руху відповідач висловився з проханням забрати позивача, оскільки він вб`є позивача або закопає, крім того розповідав поліцейським, що позивач тут не дає нікому жити та звів наклеп, стверджуючи, що позивач дав хабар у суді і так вже дістав суд, що немає куди і суд йому все зробив. Такі вислови позивач сприйняв, як загрозу для свого життя і здоров`я, йому були завдані душевні страждання, він зазнав емоційних хвилювань, у нього погіршилося самопочуття та стан здоров`я, у зв`язку з чим, він приймав ліки. З приводу неправомірних дій відповідача він звертався із заявою до поліції та проводилася перевірка, з відповідачем проведено профілактичну бесіду та йому виносилося застереження щодо недопущення антигромадської поведінки.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 01 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено надані позивачем докази. Суду було надано диск із відеозаписом події, що відбулася 15.08.2018 року, де зафіксовано висловлювання ОСОБА_2 , проте суд дослідивши даний доказ дійшов до необґрунтованого висновку, що зафіксованим на відеозаписі чоловіком під час його монологу не повідомлено прізвище , ім`я та по батькові особи про яку ним говорилося. Судом першої інстанції не було з`ясовано фактичні обставини справи, серед яких, зокрема, місце та причину виклику позивачем правоохоронних органів, а також безпосередню участь у цій події відповідача, що призвело до поверхневої оцінки доказів та ухвалення незаконного рішення.

24 червня 2024 року ОСОБА_2 надіслав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м.Житомира залишити без змін. Вказує, що повідомлення працівників поліції про вчинення протиправних дій не є поширенням недостовірної інформації, навіть якщо таке повідомлення не знайшло свого підтвердження. Таким чино, звертаючись з повідомленням до працівників правоохоронних органів, особа реалізує своє конституційне право. Позивач не довів факт розповсюдження недостовірної інформації та не надав доказів завдання реальної шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості позову.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.08.2018 ОСОБА_1 звернувся із скаргою до Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області. В скарзі зазначив, що між дорогою та огорожею його приватного будинку по АДРЕСА_2 знаходиться прилегла територія, з трав`яною рослинністю природнього та штучного походження, котру він підтримує в чистоті та порядку. Схоже таке його господарювання не подобається ОСОБА_2 , мешканцю будинку АДРЕСА_3 , тому він робить розвороти своїм авто на прилеглій до його будинку території, чим пошкоджує трав`яну рослинність природнього та штучного походження. Тому просив провести з ОСОБА_2 профілактично- роз`яснювальну роботу, щодо припинення дій пов`язаних з пошкодженням елементів благоустрою.

ОСОБА_1 була надана відповідь т. в. о. начальника Житомирським ВП ГУНП в Житомирській області Прокопчуком О.В. від 27.08.2018 за результатами розгляду його звернення, з якої убачається, що за результатами перевірок з ОСОБА_2 було проведено профілактичну бесіду про неприпустимість антигромадської поведінки та винесено офіційне застереження.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позову.

Так, відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб; підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі №761/6866/16-ц (6-639цс17).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у том у самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

З даного приводу в пункті 15 постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та його ділову репутацію, що поширив ОСОБА_2 під час розмови, а саме «що ОСОБА_1 не дає нікому жити, що ОСОБА_1 дав хабар у суді і так вже дістав суд, що немає куди і суд йому все зробив».

Разом із цим положеннями статей 12,81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

З аналізу наведених положень закону слід дійти висновку, що позивач повинен довести обставини, що оспорювана інформація стосується безпосередньо його, а також впливає на його немайнові права та порушує ділову репутацію.

Згідно з ч. 1ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції оглянуто відеодиск в якому міститься відеозапис монологу чоловіка в присутності працівника поліції, під час якого цей чоловік сказав: «Ви бачили його? Я його закопаю… Він жити нікому не дає…. Він пішов через суд, заплатив «бабки»... Він їх так уже дістав, що далі нікуди» .

В даному випадку колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що зафіксованим на відеозапису чоловіком під час його монологу не повідомлено прізвище, ім`я та по батькові особи, про яку ним говорилося. Отже, наведені фрази не можна розцінювати як такі, що безпосередньо стосуються особи позивача. До того ж належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували, що чоловік, який міститься на відеозаписі, є відповідачем, до суду не надано.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно вважав, що поширення відповідачем 15.08.2018 близько 06-38 год. недостовірної інформації, якою було б принижено честь та гідність позивача, порушено його особисті немайнові права, є недоведеною.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає, оскільки рішення ухвалено судом першої інстанції із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 01 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 28 червня 2024 року.

Головуючий

Судді