ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/1737/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2024 року в складі судді Бородіної Н.М. у справі № 953/17971/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», третя особа ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі- ТзДВ «СК «Альфа Гарант»), третя особа ОСОБА_2 про стягнення коштів.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 06 травня 2021 року о 07.50 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем MERCEDES-BENZ, держ. номер НОМЕР_1 , на перехресті вул. Обреімова та пр. Лозовенківський в м. Харкові не дотримався безпечної дистанції руху та допустив зіткнення з автомобілем ЗАЗ держ. номер НОМЕР_2 , після чого автомобіль MERCEDES-BENZ, держ. номер НОМЕР_1 , здійснив виїзд на зустрічну смугу та допустив зіткнення з належним йому автомобілем SKODA, держ. номер НОМЕР_3 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) автомобілі отримали технічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду міста Харкова від 29 червня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 850 грн.

Цивільна правова відповідальність третьої особи на час вчинення ДТП була застрахована за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200690989 від 22 липня 2020 року в ТзДВ «СК «Альфа Гарант».

За його заявою від 20 травня 2021 року відповідачем було виплачено 71659,65 грн страхового відшкодування.

Однак, вказана сума є недостатньою для відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, оскільки страхова компанія мала виплатити 125189,36 грн, що підтверджується висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи № 3507 від 01 травня 2023 року, проведеної експертом ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса».

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ТзДВ «СК «Альфа Гарант» недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 50929,71 грн, а також на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційні втрати в розмірі 17994,21 грн за період з 01 вересня 2021 року по 30 квітня 2023 року та 3% річних в розмірі 2666,48 грн за період з 26 серпня 2021 року по 31 грудня 2021 року.

Відповідачем ТзДВ СК «Альфа-Гарант» подано відзив на позовну заяву, в якій просило позов залишити без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що страховою ПрАТ «СК «Провідна» виконало зобов`язання за договором страхування належним чином та в повному обсязі, у зв`язку з чим, підстави для стягнення штрафних санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України відсутні. Розмір страхового відшкодування є обґрунтованим та визначеним у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТзДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 50929 грн. 71 коп. та судові витрати в сумі 13172 грн 43 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ТзДВ СК «Альфа-Гарант» зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виконало не в повному обсязі, оскільки розмір виплаченого страхового відшкодування є меншим, ніж розмір збитків, встановлених експертним дослідженням, а тому є наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача різниці між страховою виплатою та загальною сумою завданої шкоди.

07 березня 2024 року засобами поштового зв`язку ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» на вказане судове рішення подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та ухвалити нове судове рішення, яким позов залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що товариством виконано вимоги, передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шляхом відшкодування у встановленому законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП.

20 травня 2021 року представником страховика здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу SKODA OCTAVIA, державний номерний знак НОМЕР_3 , про що складено відповідний протокол огляду транспортного засобу, який підписаний позивачем без зауважень.

Враховуючи те, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу SKODA OCTAVIA, державний номерний знак НОМЕР_3 , перевищує його ринкову вартість, то вартість матеріального збитку буде рівною його ринковій вартості на момент ДТП, яка становить - 175 512,00 грн. Відповідно до Аварійного сертифікату № 46-D/92/0 про оцінку вартості транспортного засобу в пошкодженому стані, вартість транспортного засобу в пошкодженому стані внаслідок ДТП, становить - 101 525,35,00 грн. Таким чином, розмір страхового відшкодування за вирахуванням франшизи становить: 175 512,00 - 101 525,35 - 2 600,00 = 71 659,65 грн.

Аварійний сертифікат щодо визначення вартості транспортного засобу є чинним, у встановленому законом порядку не оскаржений, не визнаний недійсним чи незаконним. Доказів, що вказаний аварійний сертифікат здійснений з порушенням положень Методики товарознавчої експертизи чи Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави вважати, що розмір страхового відшкодування визначено з порушенням вимог чинного законодавства. Незгода позивача із виплаченою сумою страхового відшкодування не створює підстав для зникнення обов`язку відповідача відшкодувати різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сплаченою сумою страхового відшкодування.

14 травня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , подав відзив на апеляційну скаргу, в якому рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивовано тим, що справа розглядалась з 2021 року - і протягом всього часу розгляду відповідач не висловлював заперечень ані щодо призначення експертизи, ані щодо результатів такої експертизи.

Визначений ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» розмір спричиненої шкоди спростовано у встановленому процесуальним законодавством порядку шляхом проведення експертного дослідження. Висновок експерта відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства, що не спростовано відповідачем.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що 06 травня 2021 року о 07.50 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем MERCEDES-BENZ, держ. номер НОМЕР_1 , на перехресті вул. Обреімова та пр. Лозовенківський в м. Харкові, не дотримався безпечної дистанції руху та допустив зіткнення з автомобілем ЗАЗ держ. номер НОМЕР_2 , після чого автомобіль MERCEDES-BENZ, держ. № НОМЕР_1 , здійснив виїзд на зустрічну смугу та допустив зіткнення з належним позивачу автомобілем SKODA, держ. номер НОМЕР_3 .

Постановою Київського районного суду міста Харкова від 29 червня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 850 грн (а.с. 9).

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № 200690989 від 22 липня 2020 року цивільна правова відповідальність володільця MERCEDES-BENZ, держ. номер НОМЕР_1 була застрахована в ТзДВ «СК «Альфа Гарант». Страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну складала 130000 грн, розмір франшизи складає 2600 грн, строк дії полісу - до 22 липня 2021 року (а.с.55).

06 травня 2021 року ОСОБА_1 до страхової компанії ТДВ СК «Альфа-Гарант» подано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.56, 57).

20 травня 2021 року представником ТДВ СК «Альфа-Гарант» було здійснено огляд пошкодженого автомобіля SKODA, держ. номер НОМЕР_3 , про що складено відповідний протокол, який підписаний в тому числі позивачем (а.с.58).

03 серпня 2021 року аварійним комісаром було складено аварійний сертифікат та розрахунок про оцінку збитку завданого власнику автомобіля SKODA OCTAVIA, держ. номер НОМЕР_3 , ринкова вартість автомобіля «SKODA, держ. номер НОМЕР_3 до ДТП визначена у розмірі - 175512,00 грн. Відповідно до аварійного сертифікату 46-D/92/0 ринкова вартість транспортного засобу OCTAVIA, держ. номер НОМЕР_3 після пошкодження становить 101525,35 грн, вартість відновлювального ремонту автомобілю становить 251823,79 грн, (а.с.59-61).

В подальшому ТзДВ СК «Альфа-Гарант» здійснено страховий розрахунок та складений страховий акт № ЦВ/21/2472 від 04 серпня 2021 року відповідно до якого розмір страхового відшкодування складає 71659,65 грн (а.с.63).

За висновком №13632, складеним експертами ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» від 15 липня 2021 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля SKODA, держ. номер НОМЕР_3 в результаті ДТП від 06 травня 2021 року складає 202143 грн. За ремонтною калькуляцією, яка є додатком до висновку, вартість відновленого ремонту автомобіля SKODA, держ. номер НОМЕР_3 складає 336782,98 грн (а.с.12-26).

Відповідно до висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи № 3507 від 01 травня 2023 року, складеного експертом ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» ринкова вартість автомобіля SKODA, держ. номер НОМЕР_3 до ДТП, що мало місце 06 травня 2021 року складає 202143 грн, ринкова вартість автомобіля SKODA, держ. номер НОМЕР_3 після ДТП, що мало місце 06 травня 2021року складає 76953,64 грн. За ремонтною калькуляцією, яка є додатком до висновку, вартість відновленого ремонту автомобіля SKODA, держ. номер НОМЕР_3 складає 336782,98 грн (а.с.81-89).

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 22 ЦК встановлено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до частини 1 статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу.

Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). У разі, коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.

Отже, з аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є економічно необґрунтованим, витрати на ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі, якщо власник не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди.

Поняття «франшиза» міститься у статті 9 Закону України «Про страхування» і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування.

Крім того, застосування франшизи передбачено статтею 12 Закону, згідно з якою розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2% від страхової суми, у межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Якщо внаслідок ДТП, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, а шкоди заподіяно майну, то згідно з вимогами абзацу 2 пункту 12.1 статті 12 та пункту 37.5 статті 37 Закону страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована, має компенсувати позивачу суму франшизи в повному обсязі.

Встановивши, що автомобіль SKODA OCTAVIA внаслідок ДТП вважається фізично знищеним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з страхової компанії на користь володільця транспортного засобу матеріальної шкоди у вигляді різниці між вартістю цього автомобіля до та після ДТП, розмір якої відповідачем належним чином спростовано не було та який перебуває в межах страхового ліміту.

Доводи ТДВ СК «Альфа-Гарант», що розмір збитків, понесених позивачем внаслідок ДТП страховою компанією визначено відповідно вимог закону на підставі аварійного сертифікату, що виключає можливість додаткового стягнення, є необґрунтованими.

Згідно з частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь в судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі №904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження №12-57гс21).

Відповідач в силу частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України не надав доказів на спростування розміру збитків, визначених судовим експертом ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» в своєму висновку. Доказів, що вказані експертні дослідження проведено з порушенням вимог закону та не є належним доказом по справі, матеріали справи не містять. Клопотання про призначення по справі судової експертизи відповідачем також подано не було, а тому судом першої інстанції правомірно розрахований розмір збитків, виходячи з вказаного висновку.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина