Справа № 352/2181/23
Провадження № 22-з/4808/96/24
Головуючий у 1 інстанці Олійник М.Ю.
Суддя-доповідач Фединяк
У Х В А Л А

18 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі судді Фединяка Василя Дмитровича розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід суддям: Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду, постановлену головуючим суддею Олійником М.Ю. 05 червня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Івано-Франківського апеляційного суду перебуває справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду від 05 червня 2024 року, постановлену у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Івано-Франківського апеляційного суду від 17 червня 2024 року визначено колегію суддів для розгляду даної справи у складі: судді-доповідача Девляшевського В.А., суддів: Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто скаржнику.

Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Вищевказану ухвалу апеляційного суду скасовано, справу передано для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження до суду апеляційної інстанції.

В порядку розподілу судової справи шляхом передачі судової справи раніше визначеному у судовій справі судді 30 вересня 2024 року передано справу колегії суддів у складі судді-доповідача Девляшевського В.А., суддів: Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.

Ухвалою Івано-Франківського суду від 07 жовтня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду від 05 червня 2024 року.

15 жовтня 2024 року до апеляційного суду від ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надійшла заява про відвід суддів Девляшевського В.А. та Мальцевої Є.Є. Заява мотивована тим, що вказані судді розглядали справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 у справі №344/1920/23, яка була задоволена постановою апеляційного суду від 24 квітня 2023 року. На думку заявника, колегія суддів висловила думку, що справа №344/1920/23 пов`язана із даною справою, тому судді Девляшевський В.А. та Мальцева Є.Є. вже мають сформовану думку щодо того як повинна розглядатись справа №352/2181/23. Вказане, вважає ОСОБА_1 , викликає сумнів у неупередженості суддів, а тому судді, що розглядали суміжні справи, підлягають відводу.Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року визнано необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід суддям: Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є. Заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів: Девляшевського В.А. та Мальцевої Є.Є. передано на розгляд іншому судді, який не входить до складу суду, визначеному у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 жовтня 2024 року для розгляду заяви ОСОБА_1 про відвід визначено суддю - Фединяка В.Д.

Відповідно до частини 3 статті 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи (частини 7, 8 статті 40 ЦПК України).

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 36 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для відводу (самовідводу) судді.

Згідно з ч.1,4 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 36 ЦПК України до складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішує спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В процесуальному судочинстві діє презумпція безсторонності суду, яка може бути спростована.

Право учасника справи на відвід судді є однією із гарантій права на справедливий суд.

Проте право на відвід не являється абсолютним. В інакшому випадку воно перетвориться у свавільне обрання суддів для розгляду справи та спосіб процесуального зловживання, що суперечитиме інтересам інших учасників справи та суспільним інтересам загалом.

Відвід має бути обґрунтований посиланням на факти, які вказують на залежність, упередженість або необ`єктивність судді щодо сторін чи будь-кого з них.

Лише за таких обставин відвід буде правомірним і убезпечить сторони від залежного, упередженого або необ`єктивного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (BELUKHA v. UKRAINE, N 33949/02, § 49 - 52, ЄСПЛ, від 09 листопада 2006 року).

Також для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості, зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше.

Заявником у заяві про відвід не зазначені та не доведені будь-які обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості суддів Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є. у розгляді цієї цивільної справи.

Отже, обставини обґрунтування відводу, що зазначені заявником, ґрунтуються на припущеннях та не доводять необ`єктивність чи упередженість суддів: Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є., у цивільній справі № 352/2181/23.

Доводи ОСОБА_1 не є правовими підставами для відводу суддів в розумінні статей 36, 37 ЦПК України, тому апеляційний суд приходить висновку, що заява про відвід суддів задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 36, 40 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддям: Девляшевському В.А., Мальцевій Є.Є. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно відмовити.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя В.Д.Фединяк