УХВАЛА

06 листопада 2024 року

м. Київ

Справа № 461/6975/23

Провадження № 61-8129св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Ситнік О. М.

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В.

розглянув заяву судді Пророка Віктора Васильовича про самовідвід від участі в розгляді справи за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_2 про роз`яснення постанови Верховного Суду від11 вересня 2024 року та

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ГУ МВС України у Львівській області) 1 000 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій посадових (службових) осіб ГУ МВС України у Львівській області, а саме невиплати індексації грошового забезпечення за 2005-2006 роки.

05 грудня 2023 року рішенням Галицького районного суду м. Львова в задоволенні позову відмовлено.

04 квітня 2024 року постановою Львівського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 грудня 2023 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції постанови. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У травні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 грудня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

18 червня 2024 року ухвалою Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ситнік О. М., Петрова Є. В., Пророка В. В. поновлено строк касаційного оскарження, відкрито касаційне провадження у цивільній справі та витребувано її матеріали із Галицького районного суду м. Львова.

11 вересня 2024 року постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ситнік О. М., Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В. касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 грудня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року змінено, викладено їх мотивувальні частини в редакції постанови.

На переконання судді Пророка В. В. , касаційне провадження в цій справі було відкрите помилково та підлягало закриттю, у зв`язку з чим ним були викладені відповідні окремі думки від 18 червня 2024 року (щодо відкриття касаційного провадження) та від 11 вересня 2024 року (щодо розгляду справи по суті).

У вересні 2024 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_2 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 11 вересня 2024 року.

06 листопада 2024 року суддя Верховного Суду Пророк В. В. заявив самовідвід від розгляду заяви ОСОБА_2 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 11 вересня 2024 року з тих підстав, що в окремих думках від 18 червня та від 11 вересня 2024 року була викладена його правова позиція щодо результатів розгляду Верховним Судом справи № 461/6975/23.

Звернув увагу, що саме з підстав висловлення ним окремої думки щодо результатів розгляду касаційної скарги Верховний Суд відвів його від участі в розгляді справи № 757/7499/17-ц (провадження № 61?9313св20) (ухвала Верховного Суду від 20 березня 2024 року) та справи № 456/253/22 (провадження № 61-6231ск24) (ухвала Верховного Суду від 12 липня 2024 року).

У статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) регламентовано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 39 ЦПК України встановлено, що з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу) якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Як зазначає Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди в громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 48).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) право на справедливий судовий розгляд вимагає слухання справи «незалежним та безстороннім судом» (рішення ЄСПЛ від 06 травня 2003 року в справі «Клейн та інші проти Нідерландів» (Kleyn and Others v. the Netherlands) [ВП], пункт 192).

Стаття 6 Конвенції вимагає від суду в межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року в справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43; рішення ЄСПЛ від 15 жовтня 2009 року в справі «Мікалефф проти Мальти» (Micallef v. Malta) [ВП], пункт 93).

Існування неупередженості повинно бути визначено за наступними критеріями: суб`єктивний тест, що вивчає персональні переконання і поведінку конкретного судді з метою визначення, чи існувало неупереджене або суб`єктивне ставлення судді у конкретній справі. Відповідно до об`єктивного тесту визначається, чи суд, зокрема його структура, забезпечила відповідні гарантії для виключення легітимних сумнівів стосовно його неупередженості (рішення ЄСПЛ від 15 жовтня 2009 року в справі «Мікалефф проти Мальти» (Micallef v. Malta) [ВП], пункт 93).

Також у рішенні ЄСПЛ від 09 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України» вказано, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що під час вирішення того, чи є в цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді в конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року в «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46).

Крім цього, згідно з пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради Організації Об`єднаних Націй від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли в стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Оскільки суддя Верховного Суду Пророк В. В. в окремих думках від 18 червня та від 11 вересня 2024 року виклав правову позицію щодо результатів розгляду Верховним Судом справи № 461/6975/23, з метою недопущення виникнення обставин, які могли б викликати в учасників справи сумнів щодо неупередженості судді, забезпечення довіри учасників справи до судових рішень Верховного Суду,колегія суддів висновує про наявність підстав для задоволення заяви про самовідвід судді Пророка В. В.

Керуючись статтями 36, 37, 39-41 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву судді Пророка Віктора Васильовича про самовідвід задовольнити.

Відвести суддю Верховного Суду Пророка Віктора Васильовича від участі в розгляді справи № 461/6975/23 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, за заявою ОСОБА_2 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 11 вересня 2024 року.

Справу № 461/6975/23 (провадження № 61-8129ск24) передати на повторний автоматизований розподіл.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Ситнік
Судді:А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
Є. В. Петров
В. В. Пророк