Провадження №2/712/542/24
У Х В А Л А

Іменем України

02 липня 2024 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі судді Стеценко О.С., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представників відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Черкаської обласної військової адміністрації, військової частини НОМЕР_1 про визнання недійсним та скасування акту про примусове вилучення майна, витребування його у військової частини і передачі власнику,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до відповідачів, в якій просить: визнати недійсним акт про примусове відчуження або вилучення майна від 30.03.2022 № 64/01/13-13-05 та застосувати наслідки його недійсності, а саме витребувати у військової частини НОМЕР_1 та Черкаської обласної військової адміністрації належний ОСОБА_4 на праві власності транспортний засіб Volkswagen Transporter, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , синього кольору, 2004 року випуску та стягнути з відповідачів судові витрати та витрати на правову допомогу.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.10.2023 відкрито загальне позовнепровадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розглядупо суті.

Представник відповідача Черкаської ОДА просив провадження у справі закрити, посилаючись на те, що Соснівським районним судом м. Черкаси 17.11.2022 в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін відбувся розгляд справи № 712/3067/22 за позовною заявою ОСОБА_4 до Черкаської обласної військової адміністрації, військової частини НОМЕР_1 про скасування акту про примусове відчуження або вилучення майна від 30.03.2022 та витребування у військової частини НОМЕР_1 та Черкаської обласної державної адміністрації належний їй на праві власності транспортний засіб:VOLKSVAGEN TRANSPORTER, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 . Судом провадження по справі № 712/3067/22 було закрито.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 07.02.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 листопада 2022 року про закриття провадження в справі залишено без задоволення, ухвалу - залишено без змін. Станом на дату повторного звернення позивачем до Соснівського районного суду м. Черкаси, зазначене рішення набрало законної сили, до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою позивач не звертався.

З викладеного вбачається, що позивачем повторно заявлено одну і ту ж саму вимогу про скасування акту про примусове відчуження або вилучення майна від 30.03.2022 та витребування у військової частини НОМЕР_1 та Черкаської обласної державної адміністрації належний їй на праві власності транспортний засіб.

Представник позивача заперечив проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі, зазначив, що підстави для закриття відсутні, у вказаних справах різні підстави позову.

Представник другого відповідача підтримав клопотання про закриття провадження у справі.

Вирішуючи заяву відповідача про закриття провадження у справі, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить з такого.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 345/284/16-ц.

Згідно з частиною другою статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Соснівським районним судом м. Черкаси у справі № 712/3067/22 постановлено ухвалу від 17.11.2022, якою закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Черкаської обласної військової адміністрації, військової частини НОМЕР_1 про визнання правочину недійсним, витребування майна.

Ухвала залишена без змін Черкаським апеляційним судом, про що винесено постанову від 07.02.2023.

Ухвала Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.11.2022 у справі № 712/3067/22 набрала законної сили 07.02.2023.

Як вбачається із зазначених судових рішень, у травні 2022 року ОСОБА_4 звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до Черкаської обласної військової адміністрації, військової частини НОМЕР_1 про визнання правочину недійсним, витребування майна.

У обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власницею мікроавтобуса VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 . 23.03.2022, під час керування вказаним автомобілем її сином ОСОБА_5 , автомобіль був вилучений працівниками поліції СРППВПД № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області та доставлений до Маньківського ВПД № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області. Вилучення автомобіля проведено без згоди власника, у ньому знаходилися її цінні речі, доля яких їй невідома. Пізніше їй стало відомо, що актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 23.03.2022 мікроавтобус VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , було вилучено працівниками поліції та передано Черкаській військовій адміністрації, яка, у свою чергу, передала його військовій частині, що дислокується у місті Черкаси.

Позивач, як власник транспортного засобу, не отримувала жодного документу щодо вилучення та передачі військовій частині автомобіля, як і документів щодо його оцінки. Ознайомившись з актом про примусове відчуження або вилучення майна від 30.03.2022 № 64/01/13-13-05, їй стало відомо, що рішення про передачу на користь військової частини спірного транспортного засобу приймалося робочою групою, яка була створена на підставі наказу № 97 від 04.03.2022.

Зазначений акт, на думку позивача, є правочином, на підставі якого виникає право власності з дати його підписання сторонами та має бути визнаний недійсним, оскільки при його укладенні не були дотримані вимоги Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», тобто з підстав визначених п. 1 ст. 215 ЦК України.

Вимогами позову у справі № 712/11031/23 є: «Визнати недійсним правочин, а саме Акт про примусове відчуження або вилучення майна від 30.03.2022 року за вих.№64/01/13-13-05 та застосувати наслідки його недійсності, а саме витребувати у військової частини НОМЕР_1 , та Черкаської обласної військової адміністрації належний ОСОБА_4 на праві власності транспортний засіб: Volkswagen Transporter, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , синього кольору, 2004 року випуску».

Підставою цього позову позивач зазначає, що ОСОБА_4 , 1950 р.н., є власницею мікроавтобусу Volkswagen Transporter, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , 2004 року випуску.

23.03.2022 під час керування цим автомобілем її сином ОСОБА_5 автомобіль було вилучено працівниками поліції СРПП ВПД №1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області та доставлено до Маньківського ВПД №1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області.

Працівниками поліції без згоди власника майна було вилучено належний їй на праві власності мікроавтобус Volkswagen Transporter, державний номерний знак НОМЕР_3 .

З Акту про примусове відчуження або вилучення майна від 30.03.2022 за вих.№64/01/13-13-05 вбачається, що рішення про передачу на користь військової частини НОМЕР_1 належного на праві власності ОСОБА_4 мікроавтобусу Volkswagen Transporter, державний номерний знак НОМЕР_3 , приймалось робочою групою, яка була створена на підставі наказу Черкаської обласної військової адміністрації №97 від 04.03.2022.

Рішення про примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного стану, на думку позивача, може прийняти лише - Головнокомандувач Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

При цьому таке рішення, повинно бути погоджено з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, та органами місцевого самоврядування.

Акт про примусове відчуження або вилучення майна від 30.03.2022 за вих.№64/01/13-13-05 є правочином, на підставі якого виникає право власності з дати його підписання сторонами.

Рішення Черкаської обласної військової адміністрації, на підставі якого було вилучено, та передано належній на праві приватної власності ОСОБА_4 транспортний засіб не належить до її повноважень.

Черкаська обласна військова адміністрація діяла всупереч передбаченим законом повноваженням, наданим, зокрема, обласній військовій адміністрації в умовах правового режиму воєнного стану, і тому примусове вилучення/відчуження у Позивача автомобіля відбулося з порушенням встановленої законом процедури.

Акт про примусове відчуження або вилучення майна від 30.03.2022 за вих.№64/01/13-13-05 не містить в собі суттєвих вимог правочину визначених законом та не відповідає вимогам п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.7, ч.2 ст.7, ст.8 Закону України Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.

Отже, предмет та підстави позовів у справах №№ 712/3067/22, 712/11031/23 є тотожними, спір виник між тими самими сторонами, що виключає повторне звернення позивача із позовом.

Доводи позивача про те, що змінилась судова практика і Верховний Суд висловився щодо розгляду цієї категорії справ місцевими загальними судами, суд не приймає до уваги.

Норма пункту 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України є імперативною, так само як і ч. 2 ст. 256 ЦПК України.

Черкаський апеляційний суд виніс постанову 07.02.2023; з указаним позовом позивач звернулась 11.10.2023, тобто зі спливом 7 місяців.

Судові рішення Верховним Судом, на які посилається позивач у позові, винесені 28.06.2023, 13.09.2023.

Позивач своїм правом на звернення до адміністративного суду в цей проміжок часу не скористалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як неодноразово зазначив ЄСПЛ у своїх рішеннях право доступу до суду не є абсолютним.

Так, згідно із п.п. 22-29 рішення ЄСПЛ у справі від 28.03.2006 «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. При цьому правила регулювання строків мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці /правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

08 січня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 947/31700/20, провадження № 61-175св23 (ЄДРСРУ № 116149865) досліджував питання щодо закриття провадження у справі з підстав наявності судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що позов, з приводу якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним з позовом, який розглядається.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц зазначено, що необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України (2004 року) зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України).

За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову це річ, щодо якої виник спір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 вказано, що предмет позову це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/9380/19, від 15 листопада 2021 року у справі № 428/9280/20, від 21 грудня 2021 року у справі № 295/983/21.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Brumarescu v. Romania» (Брумареску проти Румунії) констатовано існування усталеної практики щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Ураховуючи, що у справах № 712/11031/23, № 712/3067/22 спори виникли між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.11.2022 у справі № 712/3067/22, залишеною без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 07.02.2023, закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, то провадження у справі № 712/11031/23 слід закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 255, 258-261, 263, 268 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до Черкаської обласної військової адміністрації, військової частини НОМЕР_1 про визнання недійсним та скасування акту про примусове вилучення майна, витребування його у військової частини і передачі власникузакрити.

Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 04.07.2024.

Суддя: О.С. Стеценко