КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 752/4653/24 Головуючий у суді першої інстанції - Хоменко В.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 червня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У лютого 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № R01.00605.006856048 від 20 липня 2020 року, в розмірі 32 531,39 грн, а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору, в розмірі 3 028,00 грн..

Позовні вимоги мотивовано тим, що 20 липня 2020 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № R01.00605.006856048.

07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № R01.00605.006856048 від 20.07.2020 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Відповідно до реєстру боржників ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги до відповідача в сумі 32 531,39 грн, з яких: 15 866,28 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16 665,11 грн - сума заборгованості за відсотками.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив задовольнити позовні вимоги та стягнути заборгованість.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 червня 2024 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» подало апеляційну скаргу в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку доказів по справі, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування скарги вказує, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження зарахування коштів за кредитним договором. В даному випадку факт перерахування відповідних коштів підтверджується правочином, який у встановленому законом порядку недійсним не визнаний. Відповідач будучи позичальником АТ «Ідея Банк» та яка раніше отримувала кредит у рамках укладеного договору № Z75.00610.004033038 від 18 червня 2018 року та яка мала за ним заборгованість яку не могла погасити, виявила бажання реструктурувати борг шляхом укладення нового кредитного договору № R01.00605.006856048 від 20 липня 2020 року після підписання якого АТ «Ідея Банк» в рахунок реструктуризації боргу перерахував кошти на - погашення кредитного договору № Z75.00610.004033038 від 18 червня 2018 року, що підтверджується умовами спірного кредитного договору № R01.00605.006856048 від 20 липня 2020 року.

Суд першої інстанції на підставі наданих позивачем доказів встановив факт укладення кредитного договору проте вважав, що надані докази не доводять розмір заборгованості відповідачки, оскільки в розрахунку не вказано який розмір кредиту відповідачка отримала і який розмір кредиту та процентів вона сплатила. Належним доказом для доведення розміру заборгованості суд вважав лише виписку по картковому рахунку.

Звертає увагу, що за своєю суттю виписка по рахунку фізичної особи, відображає суто рух коштів по конкретному рахунку із записами про певні операції та підтвердження виконання таких операцій. При цьому, вказаний доказ міг би надаватися суду самим відповідачем у разі не погодження щодо здійснення відповідної операції з грошовими коштами. Однак, будь-яких належних доказів для спростування позивних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», відповідачем не надано.

Вказує, що помилковим є висновки суду першої інстанції в частині не доведення позивачем факту відступлення права вимоги за договором, оскільки в даній справі договір факторингу не оспорюється, дійсність цього договору не є предметом розгляду справи.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив. При цьому апеляційним судом на виконання вимог ст. 361 ЦПК України направив відповідачці у справі копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копії доданих до неї документів, однак зазначене відправленні не було вручено відповідачці із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним чином повідомлення особи про розгляд справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20 липня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № R01.00605.006856048, відповідно до умов якого позичальник укладенням цього договору дає доручення банку, а банк, за дорученням позичальника, надає кредит у день підписання даного договору шляхом переказу коштів в сумі 15 866,28 грн з позичкового рахунку позичальника на рахунок № НОМЕР_1 АТ «Ідея Банк», призначення платежу: «Погашення кредитної заборгованості договір № Z75.00610.004033038 від 18 червня 2018 року». Банк надає кредит строком на 30 місяців. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку позичальника для зарахування за призначенням. За користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 35,48 % від залишкової суми кредиту (п. 1.1.-1.3. цього договору).

07 липня 2023 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ», як фактором, та АТ «Ідея Банк», як клієнтом, укладено договір факторингу № 07072023, за умовами якого фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за укладеними кредитним договорами згідно з реєстром боржників в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги.

З витягу з реєстру боржників № 2 від 07 липня 2023 року до договору факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року вказано заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № R01.00605.006856048 від 20 липня 2020 року, в загальному розмірі 32 531,39 грн.

Відповідно до складеного позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № R01.00605.006856048 від 20 липня 2020 року за період з 07 липня 2023 року по 31 січня 2024 року, станом на 31 січня 2024 року непогашений залишок заборгованості складає 32 531,39 грн, з яких: 15 866,28 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16 665,11 грн - сума заборгованості за відсотками.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність кредитної заборгованості, її дійсний розмір та період, за який необхідно розраховувати розмір заборгованості за таким кредитним договором.

Також зазначив, що додаток до договору факторингу без банківської виписки з особового рахунку позичальника, жодним чином не підтверджують, яку суму коштів отримала відповідач за укладеним кредитним договором, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування сплачена, а яка частина не була сплачена в межах строку кредитування.

Вважав, що виключно виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному рахунку, вміщують записи про операції та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Отже, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитними договорами, проте вони надані не були.

Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання.

Відповідно до п.1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до банку із заявою в якій просила надати реструктуризацію за кредитним договором Z75.00610.004033038 від 18 червня 2018 року. Зобов`язалась виконати всі умови Банку.

20 липня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № R01.00605.006856048, відповідно до умов якого позичальник укладенням цього договору дає доручення банку, а банк, за дорученням позичальника, надає кредит у день підписання даного договору шляхом переказу коштів в сумі 15 866,28 грн з позичкового рахунку позичальника на рахунок № НОМЕР_1 АТ «Ідея Банк», призначення платежу: «Погашення кредитної заборгованості договір № Z75.00610.004033038 від 18 червня 2018 року». Банк надає кредит строком на 30 місяців. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку позичальника для зарахування за призначенням. За користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 35,48 % від залишкової суми кредиту (п. 1.1.-1.3. цього договору) (а.с. 4-5).

Таким чином ОСОБА_1 фактично визнала наявність в неї заборгованості за вище вказаним кредитним договором Z75.00610.004033038 від червня 2018 року на суму 15866,28 грн, що підтверджується підписаною нею заявою анкетою від 20 липня 2020 року ( а.с. 10).

Встановлено, що строк кредитування за Кредитним договором №R.01.00605.006856048 від 20 липня 2020 року становить 30 місяців. При цьому, за умовами підпункту 2.1 Договору, позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 30 щомісячних внесках включно до 20 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів.

Оскільки відповідачка не надала суду підтверджень про виконання нею умов укладеного кредитного договору та сплату за вище вказаний період грошових коштів на погашення реструктурованого боргу в сумі 15866,28 грн, тому з неї необхідно також стягнути і суму процентів погоджену сторонами згідно до п.1.3 кредитного договору за період із 20 січня 2020 року по 20 січня 2023 року, що становитиме 14 105,00 грн, виходячи із наступного розрахунку :

РозрахунокКількість днівПроценти
Період розрахунку: з 20.07.2020 року по 31.12.2020 року - 165 днів [Проценти] = 15 866,28 грн (сума боргу) ? 35,48% (процентна ставка) / 100% ? 165 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 2 537,82 грн1652 537,82
Період розрахунку: з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року - 365 днів [Проценти] = 15 866,28 грн (сума боргу) ? 35,48% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 5 629,36 грн3655 629,36
Період розрахунку: з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року - 365 днів [Проценти] = 15 866,28 грн (сума боргу) ? 35,48% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 5 629,36 грн3655 629,36
Період розрахунку: з 01.01.2023 року по 20.01.2023 року - 20 днів [Проценти] = 15 866,28 грн (сума боргу) ? 35,48% (процентна ставка) / 100% ? 20 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 308,46 грн20308,46

Як вбачається, із матеріалів справи, 07 липня 2023 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ», як фактором, та АТ «Ідея Банк», як клієнтом, укладено договір факторингу № 07072023, за умовами якого фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за укладеними кредитним договорами згідно з реєстром боржників в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги.

З витягу з реєстру боржників № 2 від 07 липня 2023 року до договору факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року вказано заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № R01.00605.006856048 від 20 липня 2020 року, в загальному розмірі 32 531,39 грн., однак відповідно, колегія суддів вважає, що даний розрахунок є помилковим в частині нарахування процентів за користування кредитними коштами, і стягненню підлягає загальна сума заборгованості за кредитним договором 29 971,28 грн. ( 15866,28 заборгованість за тілом кредиту + 14 105,00 нараховані та несплачені проценти )

З матеріалів справи вбачається, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 07 липня 2023 року, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Суд першої інстанції не в повній мірі дослідив та проаналізував договір факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року укладений між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», в якому чітко зазначено, що АТ «Ідея Банк» володіє правом грошової вимоги по кредитним договорам відступленим в подальшому до ТОВ ФК ЄАПБ.

Крім того, про фактичне переуступлення права вимоги від АТ «Ідея Банк» до ТОВ ФК ЄАПБ свідчить наявність у позивача всіх документів кредитної справи ОСОБА_1 , а саме: дані фізичної особи, кредитний договір № R01.00605.006856048 від 20 липня 2020 року з додатками, інформація про стан виконання зобов`язань боржника перед банком (розрахунок заборгованості).

Відтак, ТОВ ФК ЄАПБ на підставі вказаної документації довело належним чином, що набуло право грошової вимоги по кредитному договору № R01.00605.006856048 від 20 липня 2020 року.

Разом з тим, договір факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року укладений між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку недійсним не визнано, тобто в силу ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення; та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом у судах апеляційної та касаційної інстанцій, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду (див. постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).

На підставі викладеного з відповідача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем у межах даної справи, а саме 3 028 грн сплаченого судового збору за пред`явлення позову (а.с. 30) та 4 542 грн - за подання апеляційної скарги(а.с.65), а всього підлягає стягненню 7 570 грн судових витрат.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 червня 2024 рокускасувати та ухвалити нове.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»(адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, ) заборгованість за кредитним договором № R01.00605.006856048 від 20 липня 2020 року, в розмірі 29 971,28 грн (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят одна гривня 28 коп ).

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»(адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, ) понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 570 грн (сім тисяч п`ятсот сімдесят гривень).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв.