РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року Херсонський міський суд в Херсонській області в складі:

головуючого судді: Скрипніка Л.А.,

за участю секретаря: Бівалькевич А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Херсоні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Струць Тетяна Ігорівна, заінтересовані особи - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, -

ВСТАНОВИВ:

1.Виклад позиції заявника.

07.11.2024 року через «Електронний суд» до Херсонського міського суд Херсонської області надійшла заява ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Струць Тетяна Ігорівна, заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, в якій заявник просить встановити факт народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Генічеськ Херсонської області, від матері громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та батька громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Херсоні південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) видати свідоцтво про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заяву мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у м.Генічеськ Херсонської області у громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 11.09.2023 року Сімферопольським районним відділом РАЦС № 2 Департаменту РАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим.

Заявник з дитиною на даний час фактично перебуває закордоном. Для оформлення закордонного паспорту для дитини необхідне українське свідоцтво про народження, а оскільки дитина народилась на тимчасово окупованій території спочатку потрібно юридично встановити факт народження, адже підставою для державної реєстрації народження є документи, передбачені "Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні", затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/2. Реєстрація факту народження на тимчасово окупованій території України та отримання свідоцтва про народження необхідно для вчинення подальших юридично значимих дій, в тому числі для вирішення питання щодо оформлення закордонного паспорту для дитини.

Заявник зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та є громадянкою України, що підтверджується витягом.

З батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заявниця в зареєстрованому шлюбі не перебуває, однак є свідоцтво про встановлення його батьківства. В період вагітності та народження дитини заявниця проживала в м. Генічеську Херсонської області, перебувала на обліку в Генічеській ЦРЛ, що підтверджується фотографіями, зробленими заявницею за період вагітності та медичними довідками, доданих до заяви. Оскільки наявні у заявника документи, з яких вбачається факт народження дитини, за формою не відповідають законодавству України, тому що видані на тимчасово окупованій території, відтак зареєструвати її народження у позасудовому порядку заявники не мають можливості. При цьому вважає, що зазначення громадянства матері як «російська федерація» в свідоцтвах про народження дитини та про встановлення батьківства, які видано окупаційною владою, не підлягає врахуванню при розгляді справи, оскільки заявниця є громадянкою України і не відмовлялась від громадянства України. Зазначає, що заявник позбавлена можливості зареєструвати народження дитини згідно із законодавством України компетентним державним органом та отримати у подальшому закордонний паспорт. Враховуючи наведене, просить заяву задовольнити.

2.Заяви (клопотання) учасників справи.

Заявника та її представник в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Від представника надійшла заява про розгляд справи у відсутність заявника та представника, вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився про дату час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вважав заяву такою, що підлягає задоволенню, обставини зазначені в заяві підтвердив.

Судом, на підставі частини другої ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

3. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді 07.11.2024 заяву було залишено без руху.

07.112024 року надійшла заява про усунення недоліків в якій заявник просить залучити до участі у справі в якості заінтересованої особи ОСОБА_2 .

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.11.2024 року провадження у справі відкрито в порядку окремого провадження та призначено судовий розгляд у справі, залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи ОСОБА_2 .

4. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією її паспорта громадянина України - ID-картки № НОМЕР_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України, що підтверджується копією його паспорта громадянина України - ID-картки № НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі не перебувають, відповідно до поданої заяви останні перебувають в фактичних шлюбних стосунках.

При цьому, як вбачається з копії Обмінної картки, заведеної Генічеською ЦРЛ ОСОБА_1 в м. Генічеськ народила дитину чоловічої статі.

В індивідуальній картці вагітної і породіллі № 136 від 23.05.2023 року в графі «Прізвище і місце роботи чоловіка, телефон» зазначено « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 »

З свідоцтва про встановлення батьківства серії НОМЕР_2 , виданого 11.09.2023 року так званим «99100030 Сімферопольським районним відділом ДРАЦС Департаменту ДРАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим», вбачається, що громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визнано батьком дитини, якій при реєстрації народження присвоєно ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та після встановлення батьківства дитині присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».

Так згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого 11.03.2023 року так званим «99100030 Сімферопольським районним відділом ДРАЦС Департаменту ДРАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Генічеськ Херсонської області.

Вказаний вище медичний документ, що підтверджує факт народження дитини, а також свідоцтва складено російською мовою, на свідоцтвах містяться гербові печатки органу реєстрації актів цивільного стану.

Разом з тим, як вбачається із поданої заяви, заявник позбавлена можливості зареєструвати народження дитини в позасудовому порядку через органи державної реєстрації актів цивільного стану громадян.

Встановлення факту народження дитини необхідно для отримання свідоцтва про народження, закордонного паспорту та відповідної реєстрації у встановленому законом порядку.

5. Оцінка Суду.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час виключно у разі неможливості реєстрації такого факту органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Так Указом Президента України № 64/20211 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Верховна Рада України вказаний вище указ було затверджено.

Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України та такий продовжує діяти на даний час.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована російською федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Так згідно з ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо смерті людини, з метою захисту прав громадян України, ніяким чином не легітимізує таку владу. Разом з тим держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.

Частиною 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження.

Так пунктом 2 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації народження є один із документів: а) медичний висновок про народження, сформований в Реєстрі медичних висновків електронної системи охорони здоров`я; б) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о); в) медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о); г) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма № 106-2/о); ґ) медичний документ, виданий компетентним суб`єктом іншої держави, що підтверджує факт народження, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як вбачається з матеріалів заяви, отримані заявником документи на підтвердження факту народження дитини є недійсними на території України, оскільки видані незаконно створеними органами на тимчасово окупованій території України, а відомості про народження не внесенні до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відтак з огляду на вказане зареєструвати факт народження дитини в органах державної реєстрації актів цивільного стану громадян Міністерства юстиції України заявник не в змозі, оскільки документи про народження, які видані незаконними органами, не є документами, на підставі яких можливо провести державну реєстрацію народження особи, а отже не створюють жодних юридичних наслідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків.

Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них.

У разі смерті батьків або в разі якщо вони з інших причин не можуть зареєструвати народження дитини, державна реєстрація проводиться за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина чи в якому вона перебуває.

При цьому відповідно до ч. 4 даної статті Закону за відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Аналогічно пунктом 2 глави 1 розділу ІІІ вказаних вище Правил державної реєстрації актів цивільного стану визначено, що при відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження такою жінкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

За правилами ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України.

Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Водночас пунктом 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян України та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що тимчасово окупована російською федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Оскільки, як встановлено судом м.Генічеськ в якому проживала заявник зі своїм цивільним чоловіком та у них народився їх син, є тимчасово окупованим російською федерацією з 24.02.2022 року, відтак заявник була позбавлена можливості у встановленому законом порядку зареєструвати народження дитини одразу ж після такого.

У відповідності до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «Намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Верховний Суд у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 643/1873/23 (провадження № 61-9113св23) зауважив, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою, зокрема, фактів народження фізичної особи та її походження. Свідоцтво про народження є основним документом, що засвідчує особу дитини до отримання паспорта громадянина України. Від наявності в дитини такого документа залежить виникнення у неї та реалізація особистих немайнових та майнових прав.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, а тому приходить до висновку, що факт народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є доведеним та підлягає встановленню.

До такого висновку суд прийшов на підставі доказів наданих заявником, які досліджені в судовому засіданні та описані судом, нічим не спростовані, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості.

При цьому відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Разом із тим, в частині позовних вимог щодо зобов`язання Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Одеса) видати свідоцтво про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 слід відмовити оскільки саме це рішення, після набрання ним законної сили, і є підставою для проведення відповідної реєстрації, проте до постановлення та набрання рішенням законної сили вказане питання, з огляду також на те, що заява розглядається в порядку окремого провадження, не підлягає вирішенню як передчасне.

Керуючись ст.ст.10, 263-265 ,315, 317, 319, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Струць Тетяна Ігорівна, заінтересовані особи - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України- задовольнити частково.

Встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_4 у м.Генічеськ Херсонської області, Україна, дитини чоловічої статі на ім`я ОСОБА_6 у батьків: мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України.

В задоволенні решти вимог заяви - відмовити.

Рішення суду підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Суддя Л.А. Скрипнік