Дата документу 10.10.2024
Справа № 501/1063/24
30 вересня 2024 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,
за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за
позовом представника ОСОБА_1
відповідача: ОСОБА_2
третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області
предмет та підстави позову: про позбавлення батьківських прав
учасники справи:
ухвалив рішення про наступне та
І. Виклад позиції позивача та відповідача.
ОСОБА_1 20.03.2024 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області) про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, згідно якого просить суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки міста Чорноморська Одеської області, громадянки України.
Позов обґрунтовано тим, що він (заявник) перебував у зареєстрованому шлюбі з громадянкою Республіки Беларусь ОСОБА_2 з 28.12.2007 по 15.08.2016.
Сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заявник стверджує, що дитина весь час проживає разом з ним, відповідачка ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не навідує її, не цікавиться вихованням та станом здоров`я дитини, не забезпечує та не надає матеріальної допомоги на її утримання. Дитина перебуває на повному утриманні позивача, він самостійно займається її вихованням, тощо.
На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
В судовому засіданні позивач просив суд задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на те, що дитина проживає разом з ним з 2016 року. Відповідачка свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Дитина перебуває на повному утриманні позивача, він самостійно займається її вихованням. Місце знаходження відповідачки не відоме позивачу. Відповідачка жодної участі у вихованні їх дитини не приймає, матеріально не забезпечує, до лікарів та навчального закладу, гуртків не приходить, не цікавиться здоров`ям, навчанням та потребами дитини.
Також, позивач пояснив, що у нього відсутні повноваження виконувати одноособово дії замовлення, отримання та підписання будь-яких заяв і документів щодо виїзду за кордон, в`їзду з-за кордону, реєстрації місця проживання, подачі документів до відділу освіти, виїзду на лікування відносно доньки за кордон. Крім того, він є працюючою особою, за місцем своєї роботи є заброньованим та має право виїзду за кордон, але одноособово не може приймати рішення щодо виїзду доньки за кордон, що є однією з підстав звернення до суду з відповідним позовом.
Позивач 10.09.2024 надав до суду пояснення (а.с.86-93), згідно яких вказує на те, що відповідачці неодноразово надавалась можливість виправити ситуацію щодо її відношення до дитини, але вона нехтувала цим та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків.
Позивач вважає висновок органу опіки та піклування поверховим.
Відповідач відзиву на позов не надала, була належним чином сповіщена про судовий розгляд справи.
Представник третьої особи був належним чином сповіщений про судовий розгляд справи, однак до суду не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі з урахуванням наданого висновку органу опіки та піклування (а.с.74).
ІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 20.03.2024 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.21).
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 28.02.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с.24-25).
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 18.07.2024 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.71).
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 11.09.2024 витребувано від Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію про те, чи виїжджала за межі України та з якою метою громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , з 01.012016 по день виконання ухвали суду, з зазначенням відомостей про пункт перетину, країну слідування, документ, за яким було здійснено перетин кордону (а.с.98-99).
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з громадянкою Республіки Беларусь ОСОБА_2 (а.с.10) з 28.12.2007 по 15.08.2016, який розірвано рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 15.08.2016 (а.с.18-19).
Сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.14).
Згідно виписки з амбулаторної картки, виданої комунальним некомерційним підприємством «Чорноморський міський центр первинної медико-соціальної допомоги» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відвідувала дитячу поліклініку у супроводі батька (а.с.30).
Відповідно до пояснень класного керівника 8-Б класу Чорноморського економіко-правового ліцею №1, ОСОБА_3 навчається в навчальному закладі з вересня 2020 року. За весь цей час батько ОСОБА_3 , ОСОБА_1 приймає дуже активну участь у житті і навчанні доньки, а також у житті класу, постійно відвідує батьківські збори, активно співпрацює з батьківським комітетом класу. Матір ОСОБА_3 , ОСОБА_2 він не бачив жодного разу, вона ніколи не приходила до ліцює, жодних телефонних розмов про навчання та шкільне життя ОСОБА_3 з нею не мав, також не чув від ОСОБА_3 нічого про матір (а.с.31).
Згідно висновку виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області як органу опіки та піклування від 08.08.2024, затвердженого рішенням міського голови №299 недоцільно позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.76).
Згідно копії акту обстеження умов проживання, умови проживання батька ОСОБА_1 задовільні, придатні для виховання і розвитку дитини. Квартира з усіма зручностями, облаштована меблями та побутовою технікою. Дівчинка має окрему кімнату, ліжко, стіл для навчання та місце для відпочинку (а.с.78-79).
За інформацією комунального некомерційного підприємства «Чорноморський міський центр первинної медико-соціальної допомоги» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відвідувала дитячу поліклініку у супроводі батька. За період спостережень на прийом до лікаря-педаітра з дитиною мати не зверталась (а.с.77).
Згідно характеристики ОСОБА_3 , складеної у Чорноморському економіко-правовому ліцеї №1, дівчинка позитивно характеризується, має гарні знання та здібності, батько дівчинки зацікавлений в навчанні та вихованні доньки, бере дуже активну участь у її житті, а також у житті класу. Саме він постійно відвідує батьківські збори, активно співпрацює з батьківським комітетом класу, класним керівником, регулярно здійснює контроль за успішністю та поведінкою дівчини. Вдома для навчання дитини створені всі необхідні умови.
Матір ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ніколи не приходила до ліцею, жодних телефонних розмов про навчання та шкільне життя ОСОБА_3, за інформацією класного керівника, ніколи не було (а.с.83).
За інформацією Чорноморського міського центру соціальних служб Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на обліку Центру не перебувала, послуги не отримували, будь-які повідомлення стосовно родини не надходили (а.с.80).
Згідно письмового опитування неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дитина бажає щоб мати ОСОБА_2 позбавили батьківських прав щодо неї, мати її покинула коли їй було 6 років, з того часу дівчинка мати не бачила, жодного разу не спілкувалась з нею і де знаходиться мати їй невідомо (а.с.81).
За інформацією Чорноморського відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області згідно з базою даних ІПНП відносно ОСОБА_2 компрометуючі матеріали відсутні (а.с.82).
Згідно витягу з мобільного застосунку ІНФОРМАЦІЯ_7 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є військовозобов`язаним та має відстрочку у зв`язку із бронюванням до 24.07.2025 (а.с.113).
ІV. Оцінка Суду.
Щодо позбавлення батьківських прав.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною 7 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.
В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).
Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.
При цьому, відповідно до статті 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права і особливості даної ситуації свідчать про необхідність врахування наведених міжнародних стандартів, які знаходяться у тісному взаємозв`язку із національним правовим регулювання описуваних правовідносин.
Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).
Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).
Застосування вказаних принципів в даній справі.
1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».
Досліджуючи питання чи „передбачено втручання у право відповідача «законом» Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167).
Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої).
Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.
Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування (п.1); ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2); жорстоко поводяться з дитиною (п.3); є хронічними алкоголіками або наркоманами (п.4); вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва (п.5); засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (п.6).
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Отже, тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України свідчить про те, що позбавлення батьківських прав за цією підставою, може бути лише за наявності винної поведінки, в даному випадку, батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками.
Разом з цим, слід зазначити, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою і надзвичайним способом впливу на недобросовісних батьків, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків так і для дітей (ст.166 СК України). Вказаний захід впливу підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку у кращу сторону, в даному випадку матері, неможливо, і лише при наявності вини в діях останньої.
2) Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.
Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» неповнолітньої дитини і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8.
Позивач 10.09.2024 надав до суду пояснення (а.с.86-93), в яких зазначив мету позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_3 .
Також, позивач в судовому засіданні пояснив, що у нього відсутні повноваження виконувати одноособово дії замовлення, отримання та підписання будь-яких заяв і документів щодо виїзду за кордон, в`їзду з-за кордону, реєстрації місця проживання, подачі документів до відділу освіти, виїзду на лікування відносно доньки за кордон. Крім того, він є працюючою особою, за місцем своєї роботи є заброньованим та має право виїзду за кордон, але одноособово не може приймати рішення щодо виїзду доньки за кордон, що є однією з підстав звернення до суду з відповідним позовом.
3) Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).
Визначаючи, чи був захід по втручанню у право відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти «інтереси дитини», є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України»).
Суд наголошує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що «основні інтереси дитини» є надзвичайно важливими. Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»).
Ще більш змістовний підхід для реалізації принципу «якнайкращих інтересів дитини» було вироблено Комітетом ООН з прав дитини на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.
Так, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.
Розкриваючи зміст даного принципу і підходи по його реалізації Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку №14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи:
«Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку:
по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими;
по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права.
Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50).
У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпеку дитини; вразливе положення; право дитини на здоров`я; право дитини на освіту.
Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки.
Отже, повертаючись до обставин даної справи Судом встановлено, що відповідачу, як матері неповнолітньої дитини в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК), про що зазначив позивач в позовній заяві.
Основним твердженням позивача в судовому засіданні є те, що дитина проживає разом з ним з 2016 року. Відповідачка свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Дитина перебуває на повному утриманні позивача, він самостійно займається її вихованням. Місце знаходження відповідачки не відоме позивачу. Відповідачка жодної участі у вихованні їх дитини не приймає, матеріально не забезпечує, до лікарів та навчального закладу, гуртків не приходить, не цікавиться здоров`ям, навчанням та потребами дитини.
Також, позивач пояснив, що у нього відсутні повноваження виконувати одноособово дії замовлення, отримання та підписання будь-яких заяв і документів щодо виїзду за кордон, в`їзду з-за кордону, реєстрації місця проживання , подачі документів до відділу освіти, виїзду на лікування відносно доньки за кордон. Крім того, він є працюючою особою, за місцем своєї роботи є заброньованим та має право виїзду за кордон, але одноособово не може приймати рішення щодо виїзду доньки за кордон, що є однією з підстав звернення до суду з відповідним позовом.
Оцінюючи процес вирішення питання про позбавлення батьківських прав відповідача, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див. пункт 51 згадуваного раніше рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).
Згідно з вимогами статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Так, згідно висновку виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області як органу опіки та піклування від 08.08.2024, затвердженого рішенням міського голови №299 недоцільно позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.75-76).
Разом з тим, зазначений висновок органу опіки та піклування, його зміст про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача фактично обґрунтований лише тим, що присутній на засіданні батько ОСОБА_1 не зміг обґрунтувати мету, яку він прагне досягнути позбавленням батьківських прав і не надав підтверджень винної поведінки матері дитини щодо невиконання нею батьківських обов`язків.
Отже, до повноважень суду в контексті розгляду даної цивільної справи входить дослідження обставин ухилення матері від виконання своїх обов`язків та чи дійсно мати хоче почати належно виконувати свої батьківські обов`язки, чи вчинялись нею реальні спроби спілкування з дитиною, чи сплачувались або почали сплачуватись аліменти, чи зверталась мати в орган опіки, або суд щодо створення їй перешкод у спілкуванні із дитиною, тощо.
Постановою КЦС ВС від 26 квітня 2022 року у справі №520/8264/19 зроблено висновок, що поведінка особи, яка свідомо змінює країну проживання, не бере участі у вихованні дитини, свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні ст.164 СК України, і може бути підставою для позбавлення батьківських прав.
Розширене тлумачення ухилення від обов`язків щодо виховання дитини надав Верховний Суд України: ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема:
- не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання;
- не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення;
- не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей;
- не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі;
- не виявляють інтересу до її внутрішнього світу;
- не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені чинники, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Досліджуючи вказані чинники по даній цивільній справі, судом встановлено, що в мотивуючій частині висновку органу опіки та піклування розгляді питання позбавлення батьківських прав відповідача по даній цивільній справі встановлено, що:
« ОСОБА_1 з ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 28.12.2007 по 1508.2016, від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після розлучення дівчинка залишилась проживати в сім`ї батька ОСОБА_1 адресою: АДРЕСА_1 .
Умови проживання батька ОСОБА_1 задовільні, придатні для виховання і розвитку дитини. Квартира з усіма зручностями, облаштована меблями та побутовою технікою. Дівчинка має окрему кімнату, ліжко, стіл для навчання та місце для відпочинку.
За інформацією комунального некомерційного підприємства «Чорноморський міський центр первинної медико-соціальної допомоги» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області на прийом з дитиною до лікаря-педіатра з дитиною мати не зверталась, зі слів батька знаходиться за кордоном.
За інформацією Чорноморського економіко-правового ліцею №1 Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області у ліцеї дитина навчається з першого класу.
Згідно характеристики ОСОБА_3 , складеної у Чорноморському економіко-правовому ліцеї №1, дівчинка позитивно характеризується, має гарні знання та здібності.
Батько дівчинки зацікавлений в навчанні та вихованні доньки, бере дуже активну участь у її житті, а також у житті класу. Саме він постійно відвідує батьківські збори, активно співпрацює з батьківським комітетом класу, класним керівником, регулярно здійснює контроль за успішністю та поведінкою дівчини. Вдома для навчання дитини створені всі необхідні умови.
Матір ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ніколи не приходила до ліцею, жодних телефонних розмов про навчання та шкільне життя ОСОБА_3, за інформацією класного керівника, ніколи не було.
За інформацією Чорноморського міського центру соціальних служб Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на обліку Центру не перебувала, послуги не отримували, будь-які повідомлення стосовно родини не надходили.
Неповнолітня ОСОБА_3 бажає щоб мати ОСОБА_2 позбавили батьківських прав щодо неї.
Мати ОСОБА_2 запрошувалась до служби у справах дітей Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області на бесіду, але так і не з`явилась, місце перебування не відомо, з`ясувати її думку щодо позбавлення батьківських прав не виявилось можливим».
Докази на підтвердження даних обставин містяться в матеріалах даної цивільної справи (а.с.77-84).
Судом досліджено письмові пояснення свідків, які надано до позовної заяви у відповідності до норм ЦПК України.
Так, згідно письмових пояснень свідків ОСОБА_9 (а.с.32-35), ОСОБА_10 (а.с.36-38), вбачається, що дитина проживає разом з батьком ОСОБА_1 , який піклується про дитину та створює належні умови для повноцінного розвитку дитини та повністю матеріально забезпечує дитину, жодного разу мати дитини вони не бачили.
Крім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 надав аналогічні пояснення.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що знає ОСОБА_1 з 2026 року, з травня 2024 року проживає, як внутрішньо переміщена особа у АДРЕСА_1 . Свідок повідомив суду, що дитина проживає разом з батьком ОСОБА_1 , який піклується про дитину та створює належні умови для повноцінного розвитку дитини та повністю матеріально забезпечує дитину, жодного разу мати дитини він не бачив.
Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів.
З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.
Факт проживання неповнолітньої ОСОБА_3 з батьком та перебування дитини на його утриманні не спростований відповідачем.
Крім того, факт проживання неповнолітньої ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 з 2016 року встановлений рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 15.08.2016 (а.с.18).
Суд бере до уваги, що відповідачка не з`явилася на жодне з судових засідань у справі про позбавлення її батьківських прав, а також на засідання комісії з питань захисту прав дитини, що свідчить про відсутність у неї зацікавленості у результатах розгляду цієї справи та можливого позбавлення її батьківських прав.
Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що у судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачка вихованням та утриманням своєї малолітньої доньки не займається, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, її матеріального утримання та розвитку.
Крім того, відповідачка не надала доказів, що вона вживає заходів щодо налагодження стосунків з дитиною, цікавиться її станом здоров`я, виявляє будь-яку турботу про дитину, надає матеріальну підтримку, бере участь у вихованні дитини. Відповідачка не спростувала висновків суду щодо позбавлення її батьківських прав стосовно доньки, не надала доказів створення позивачем перешкод у спілкуванні з дитиною, тощо.
Проте, в цій ситуації Суду залишається дослідити найважливіше і найскладніше питання наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і чи не має в даному випадку підстав для попередження відповідача щодо зміни свого відношення до виховання дитини без позбавлення батьківських прав (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав").
Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.
Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 рішення у справі „Мамчур проти України".
Повертаючись до обставин даної справи та оцінюючи проблему забезпечення як найкращих інтересів малолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , Суд підкреслює, що з огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дітей, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена від розлучення за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучення, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не може служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками.
В ситуації, що розглядається, розлучення відповідача з дитиною відбулось ще у 2016 році, коли дитині було 6 років. Навіть в період розгляду справи, відповідачка жодним чином не продемонструвала Суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дитиною і в такій ситуації на думку Суду без бажання відповідача держава позбавлена можливості посприяти їй у виконанні нею своїх батьківських обов`язків.
Також, важливим для Суду є те, що при позбавленні батьківських прав відповідачки, відносини, які склались між нею і дитиною не зміняться в бік розлучення матері з донькою, які разом не проживають.
В той же час, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічна правова позиція мститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі №331/8310/15, провадження № 61-4879св20.
В свою чергу, позбавлення батьківських прав змінить ситуацію в бік поліпшення піклування про неповнолітню дитину, що як наслідок буде сприяти захисту інших прав дитини.
Отже, Суд зауважує, що в даних правовідносинах позбавлення батьківських прав буде сприяти інтересам неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і в подальшому зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію прав дитини.
Крім того, Суд звертає увагу, що взаємовідносини між дитиною та матір`ю склались таким чином, що дитина протягом значного періоду свого життя проживає окремо від матері, а тому в даній ситуації Судом будуть враховані "інтереси дитини" в широкому розумінні на поняття сім`ї (включаючи біологічних батьків) (стаття 5 Конвенції про права дитини).
Суд повторює, що важливим в даній ситуації є те, що позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у матері, оскільки вона з нею не проживає протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення матері зі своєю дитиною.
Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між матір`ю та дитиною.
Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169) поновити себе у батьківських правах.
В даних правовідносинах Судом були створені передумови для дотримання процедури вирішення питання про втручання в право відповідача в її сімейне життя та при визначенні „як найкращих інтересів дитини".
Зокрема, враховуючи складність питання, що розглядається було призначено підготовче судове засідання, в яке були викликані всі сторони, була забезпечена участь в розгляді справи органів опіки та піклування, які мали можливість перевірити умови проживання дитини, питання вирішувалось з наданням можливості відповідачу, як висловити свою думку, так і змінити своє відношення до виховання дитини.
Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, Суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування нею своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав.
Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлена батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції і в такому випадку Судом на перше місце ставляться „якнайкращі інтереси дітей", оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи.
Отже, в даній справі позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення її батьківських прав.
Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.
Керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд
Позов представника ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області) про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки міста Чорноморська Одеської області, громадянки України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним-процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним-процесуальним кодексом України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя Іллічівського міського суду
Одеської області М.І.Петрюченко