КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/2464/24

15 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кафідової О.В.

суддів: Оніщука М.І.

Шебуєвої В.А.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Василюк Наталії Ігорівни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Яровенко Н.О. у цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Гарант» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року представник приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Гарант» звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обгрунтування заявлених вимог зазначав, що 22 липня 2020 року трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «BMW X3» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням відповідача та автомобіля «TOYOTA CAMRY», д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень.

Зазначає, що згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/11778/20 дорожньо-транспортна пригода сталася у зв`язку з порушенням відповідачем Правил дорожнього руху, наслідком чого стало встановлення вини відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 та 122-4, оскільки останній будучи причетним до ДТП покинув місце ДТП. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ СК «Альфа -Гарант», згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АО-).

Вказує на те, що позивачем було враховано всі документи надані потерпілою особою, в тому числі висновки аварійних сертифікатів з розрахунку вартості матеріального збитку завданого власнику пошкоджених пошкодженого транспортного засобу TOYOTA CAMRY, д.н.з. НОМЕР_3 було виплачено 7000,00 грн. страхового відшкодування.

Вважає, що до ТДВ СК «Альфа- Гарант» у порядку регресу перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 7000,00 грн.

З огляду на вище викладене просив суд стягнути з відповідача на користь позивача кошти у розмірі 7 000,00 грн. та правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа -Гарант» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» грошові кошти в розмірі 7000, 00 (сім тисяч) гривень 00 копійок шкоду в порядку регресу заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 27 червня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Василюк Наталія Ігорівна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що 04 серпня 2020 року відносно відповідача було складено протоколи про адміністративне правопорушення за ст.. ст.. 124 та 122-4 КУпАП. За результатами розгляду справи № 755/11778/20 провадження відносно нього було закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП без встановлення вини відповідача.

Вказує на те, що відповідач не визнав себе винним у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 21.07.2020 року на бульварі Русанівському 3 у місті Києві та він не був учасником зазначеної пригоди, оскільки 21.07.2020 року не допускав наїзд на автомобіль TOYOTA (номерний знак НОМЕР_4 ) і відповідно не втікав з місця пригоди, не порушував правил дорожнього руху про які зазначено в протоколах.

Зазначає, що право регресної вимоги виникає у страховика виключно до винної особи,а отже у даному випадку у позивача були відсутні підстави для звернення до суду з даним позовом.

10 вересня 2024 року до Київського апеляційного суду від представника позивача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Гарант» надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначав, що постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 листопада 2020 року у справі № 755/11778/20 встановлено, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.9, 10.1, 13.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.. 124 КУпАП, а також порушив вимоги п. 2.10А ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Вказує на те, що застосуванням п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо- транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що факт закриття провадження адміністративного провадження у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.. 38 КУпАП не є обставиною, яка спростовує наявність вини особи в скоєнні ДТП.

З огляду на вище викладене просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 21.07.2020 року об 17 годині 04 хвилини на Русанівському бульварі у місті Києві, керуючи автомобілем «BMW X3», д.н.з. НОМЕР_1 », рухаючись заднім ходом та змінюючи напрямок руху не впевнившись в безпеці руху, не витримав безпечний інтерва, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, допустив наїзд на автомобіль «TOYOTA CAMRY», д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.9, 10.1, 13.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 листопада 2020 по справі № 755/11778/20, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 124, ст. 124-4 КУпАП - закрито, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 та на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

20 листопада 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Гарант» з повідомленням про дорожньо- транспортну пригоду від потерпілого.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «TOYOTA CAMRY», д.н.з. НОМЕР_2 » було проведено розрахунок вартості матеріального збитку завданого транспортному засобу «TOYOTA CAMRY» та встановлено вартість відновлюваного ремонту з урахуванням фізичного зносу запчастин, що становить розмір 7 152 (сім тисяч п`ятсот вісімдесят три) гривень 67 (а.с.15)

30 листопада 2020 року між ПАТ «Страхова компанія «Альфа Гарант» та ОСОБА_2 було укладено угода про розмір страхового відшкодування відповідно до якого сторони погодили, що сума матеріального збитку за стразовим випадком, що стався 22 липня 2020 року складає 8 000,00 грн. Страховик і потерпілий досягли згоди, що сума страхового відшкодування за вказаним страховим випадком визначається з урахуванням франшизи, яка за полісом АО-, складає 1 000,00 грн., в розмірі 7 000,00 грн.

03 грудня 2020 року ПАТ «Страхова компанія «Альфа Гарант» сплатило на користь ОСОБА_2 7 000,00 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції в національній валюті від 03 грудня 2020 року № 13596. (а.с. 22)

Регресною вимогою № 03/2400 від 07.10.2022 року ТОВ СК «Альфа- Гарант» запропонувало ОСОБА_3 сплатити на користь позивача грошові кошти в розмірі 7000 грн. Однак, відповідачем така вимога була проігнорована, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції посилався на те, що до позивача перейшло право вимоги в порядку субрагації до особи,відповідальної за заподіяний збиток - відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

При цьому ч. 2 ст. 1166 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до змісту вказаної норм обов`язок доведення відсутності свої вини покладається саме на завдавача шкоди.

У відповідності до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого страхового відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.«в» ч.38.1.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (с. 78 ЦПК України).

Відтак, відсутність постанови суду в справі про адміністративне правопорушення про встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність за що передбачена ст.124 КУпАП, та у самовільному залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність за що передбачена ст.122-4 КУпАП, не виключає можливість стягнення з нього на користь позивача шкоди в порядку регресу.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 листопада 2020 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП - закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Зазначеною постановою встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №138319 від 04 серпня 2020 року, ОСОБА_1 , 21.07.2020 року об 17 годині 04 хвилини на Русанівському бульварі у місті Києві, керуючи автомобілем BMW днз НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом та змінюючи напрямок руху не впевнився в безпеці руху, не витримав безпечний інтервал, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, допустив наїзд на автомобіль Toyota днз НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.9, 10.1, 13.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №138320 від 04 серпня 2020 року, ОСОБА_1 , 21.07.2020 року об 17 годині 04 хвилини на Русанівському бульварі у місті Києві, керуючи автомобілем BMW днз НОМЕР_1 допустив наїзд на автомобіль Toyota днз НОМЕР_2 , місце події залишив. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.10А ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 122-4 КУпАП.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 заявила клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення щодо її клієнта, оскільки з дня вчинення минуло більш як три місяці, закінчився строк, встановлений статтею 38 КУпАП, в межах якого може бути накладене адміністративне стягнення, на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Вказане клопотання було підтримано ОСОБА_1 .

Також зазначено, що особі, яка притягається до адміністративної відповідальності було роз`яснено, що сплив строку накладення адміністративного стягнення, на відміну від відсутності в діях особи складу чи події адміністративного правопорушення, або ж вчинення особою дій в стані крайньої необхідності чи необхідної оборони, є очевидно нереабілітуючою підставою для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували невинуватість ОСОБА_1 в вчиненні ним правопорушення передбаченого ст.. ст.. 124, 122-4 КУпАП.

03 грудня 2020 року ПАТ «Страхова компанія «Альфа Гарант» сплатило на користь ОСОБА_2 7 000,00 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції в національній валюті від 03 грудня 2020 року № 13596. (а.с. 22)

Відтак, вимоги ПАТ «Страхова компанія «Альфа Гарант» про стягнення в порядку регресу з ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 7 000,00 грн. на підставі ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є законними та обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що право регресної вимоги виникає у страховика виключно до винної особи, а отже у даному випадку у позивача були відсутні підстави для звернення з даним позовом, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

За частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У пункті 7 частини першої статті 247 КУпАП зазначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 вказано про те, що тлумачення статті 1188ЦК України свідчить, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини 1статті 247 КУпАПчерез відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченихстаттею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18,. від 10 квітня 2019 року у справі № 335/8507/16-ц

З урахуванням вище викладеного колегія суддів приходить до висновку, що підстава для закриття провадження у справі, передбачена ст. 38 КУпАП України, не є такою, що реабілітує особу, а тому таке закриття можливе лише в разі вчинення особою протиправної, винної (умисної або необережної) дії чи бездіяльності, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності висновків суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, а тому у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2024 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Василюк Наталії Ігорівни.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Василюк Наталії Ігорівни залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: