Провадження № 2-з/202/102/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

20 листопада 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П. ,

за участю секретаря - Пеки Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

18 листопада 2024 року на адресу суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 в особі представника, адвоката Твардієвича Євгена Олександровича, про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, відповідно до якої просив вжити заходи забезпечення позову по вказаній цивільній справі, шляхом заборони будь-яким особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти буд-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо котеджного (індивідуального) житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 00), у тому числі шляхом укладання договорів купівлі-продажу, дарування, міни про задоволення вимог іпотекодержателя, передачі в оренду, поділу об`єкта тощо.

Вимоги заяви про забезпечення позову обґрунтовані тим, що 06 листопада 2024 року судом було винесено ухвалу, якою суд задовольнив заяву та наклав арешт на нерухоме майно, а саме котеджний (індивідуальний) житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 00), власником якого є ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Копію повного тексту ухвали суду про забезпечення позову від 06.11.2024 року представником позивача було отримано 07.11.2024 року.

З метою виконання вказаної ухвали, 11 листопада 2024 року представник позивача звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської області, однак державний реєстратор повідомив, що арешт на вказаний будинок не може бути накладений на підставі ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2024 року, оскільки 08 листопада 2024 року, відповідач по справі ОСОБА_2 здійснив відчуження зазначеного будинку на користь гр. ОСОБА_3 (дружина відповідача), шляхом укладання договору дарування, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.Л.

Представник позивача звертає увагу суду на ту обставину, що на час розгляду заяви про забезпечення позову по справі № 202/12071/24 зазначений будинок був зареєстрований за відповідачем, а тому позивач змушений повторно звернутися до суду з заявою про забезпечення позову по справі № 202/12071/24, оскільки дії відповідача по справі, а саме відчуження майна на користь третіх осіб після ухвалення судом рішення про накладення на нього арешту, є підтвердженням тому, що у випадку задоволення позовних вимог рішення суду може бути не виконаним.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову зазначив, що фактично предметом спору по справі є грошові кошти, які відповідач отримав від позивача за договором позики від 30.12.2020 року, а саме 100 000 доларів США, що станом на 22 жовтня 2024 року еквівалентно 4 128 330,00 грн. Також 3% річних від простроченої суми боргу за період часу з 09.10.2021 року по 22.10.2024 року становить 9 106,85 доларів США, що еквівалентно 375 960,82 грн.

Оскільки відповідач по справі свідомо ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань за договором позики від 30.12.2020 року, який був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також враховуючи ту обставину, що відповідач здійснив відчуження належного йому майна на користь третіх осіб, після винесення судом ухвали про забезпечення позову по справі № 202/12071/24, тому є всі підстави вважати, що останній і в подальшому буде ухилятися від виконання рішення суду.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18 листопада 2024 року, головуючим суддею у розгляду вказаної заяви визначено суддю Слюсар Л.П.

Згідно з частиною 1 статті 153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Вивчивши подані матеріали, доходжу висновку про те, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд з`ясовує наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів, співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу, розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Накладання судом арешту на майно особи, безперечно є втручанням зі сторони державного органу у право власності особи, передбачене статтею 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд враховує, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2024 року у справі № 202/12071/24 (провадження № 2-з/202/99/2024) вже вжито захід забезпечення позову за заявою позивача ОСОБА_1 , шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме котеджний (індивідуальний) житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 00), власником якого є ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Заборони ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо котеджного (індивідуального) житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 00).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Крім того, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: 00 від 17.11.2024 року житловий будинок, котеджний (індивідуальний), розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 , на підставі договору дарування від 08.11.2024, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.Л.

Власник нерухомого майна, яке не є предметом позову, ОСОБА_3 не є стороною по справі.

Виходячи із вищевикладеного заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст.153 КПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст. 149-150, 153 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі протягом 15-ти днів з дня її проголошення апеляційної скарги.

Суддя Л.П. Слюсар