ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1832/24 Номер провадження 22-ц/814/3396/24Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л.І. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Ванда А.М.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 25 липня 2024 року, постановлене суддею Савченко Л.І.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

21.03.2024 ОСОБА_2 звернувся у Київський районний суд м.Полтави із позовом до ГУ ПФУ в Полтавській області про стягнення з Державного бюджету України на його користь моральної шкоди у розмірі 120 000,00 грн.

В обґрунтування підстав позову зазначає, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 (справа №440/2788/22) визнано протиправним та скасовано розпорядження ГУ ПФУ в Полтавській області від 08.11.2021 №42/1600-0207-15; зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 із 01.12.2019 на підставі довідки ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» №33/37-4/11757 від 15.10.2021 про розмір грошового забезпечення, із урахуванням раніше сплачених сум.

На виконання указаного судового рішення відповідачем проведено перерахунок пенсії, за яким сума доплати (заборгованості) пенсії за період із 01.12.2019 по 31.08.2022 склала 249 685 грн. Однак зазначена сума не була виплачена на картковий (пенсійний) рахунок позивача, відкритий в установі банку.

Із підстав викладеного він звертався до суду із заявою у порядку статті 382 КАС України, за наслідками розгляду якої ухвалою суду від 10.10.2022 зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області упродовж 30-ти днів із дня набрання ухвали законної сили подати звіт про виконання рішення, а ухвалою суду від 06.01.2023 поданий ГУ ПФУ в Полтавській області звіт визнано таким, що не підтверджує виконання у повному обсязі та зобов`язано відповідача упродовж 30-ти днів з дня набрання ухвали законної сили подати звіт про виконання рішення.

У подальшому, ухвалами суду від 17.03.2023 та 23.06.2023 звіт ГУ ПФУ в Полтавській області про виконання рішення суду визнано таким, що не підтверджує його виконання у повному обсязі та зобов`язано упродовж 60-ти днів з дня набрання ухвали законної сили подати звіт про виконання рішення; а ухвалою суду від 26.10.2023 - зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області подати звіт упродовж 90-та днів з дня набрання ухвали законної сили.

Зазначає, що протиправними діями відповідача, які виразилися у невиплаті нарахованої доплати (заборгованості) пенсії за рішенням суду та безсиллі щодо судового контролю з його виконання більше 1 року 8 місяців, йому спричинена моральна шкода. Остання полягає у душевних стражданнях та хвилюваннях, зумовлених необхідністю повторно звертатися до суду за захистом порушеного відповідачем конституційного права на належний розмір допомоги (пенсії). Також щоразу при зверненні до ГУ ПФУ в Полтавській області чи до суду погіршується його стан здоров`я, виникає тривожність, нервовість, що супроводжується підняттям тиску, яке тягне за собою медичне лікування та витрату коштів на придбання ліків.

Із підстав викладеного, враховуючи, що розмір заборгованості за рішенням суду склав 249 685,64 грн., вважає заявлений до стягнення розмір моральної шкоди 120 000,00 грн. розумним та справедливим.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 01.04.2024 справу передано за підсудністю до Октябрського районного суду м.Полтави./а.с.45/

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 25.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 25.07.2024 позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_2 за рахунок коштів Державного Бюджету України у відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто із Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_2 за рахунок коштів Державного Бюджету України судовий збір у сумі 50,00 грн.

При постановленні рішення районний суд виходив із підстав доведеності, що внаслідок порушення відповідачем пенсійних прав позивача, останньому завдано значних душевних страждань. Враховуючи характер і тривалість вчиненого правопорушення, а також глибину завданих позивачеві душевних страждань, а також виходячи із засад розумності та виваженості, суд першої інстанції визнав достатньою сатисфакцію відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. У іншій частині позову відмовлену з підстав його необґрунтованості.

Відповідач ГУ ПФУ в Полтавській області оскаржив рішення районного суду в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин справи, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Цитуючи положення частини другої статті 95 Конституції України, пунктів 20, 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України наголошує, що фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості по виплатам за рішеннями судів, здійснюється у порядку черговості, а тому наявна заборгованість перед позивачем буде сплачена в межах затверджених бюджетних асигнувань. ГУ ПФУ в Полтавській області діє у межах та в порядку законодавства, яке регулює його діяльність, і у добровільному порядку виконує рішення судів за наявності бюджетних коштів.

Зазначає, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 (справа №440/2788/22) ОСОБА_2 здійснено перерахунок пенсії з 01.12.2019 на підставі довідки ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» №33/37-4/11757 від 15.10.2021 про розмір грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум та нараховано доплату пенсії у розмірі 249 685,64 грн., яку обліковано в реєстрі судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

З метою повного виконання судового рішення Головне управління зверталося із відповідними запитами до Пенсійного фонду України, який повідомив, що нараховані на виконання рішень суду кошти підлягають виплаті в межах затверджених бюджетних призначень на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду. Таким чином, рішення суду виконано в межах покладених на ГУ ПФУ в Полтавській області зобов`язань з урахуванням норм чинного законодавства та відповідно до документів пенсійної справи.

Вважає, що постановлений до стягнення розмір моральної шкоди, як і підстави її стягнення, не підтверджені належними доказами, зокрема, в контексті співмірності такої суми.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 19.09.2024 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 23.09.2024.

16.10.2024 до Полтавського апеляційного суду надійшла заява позивача про приєднання аналогічних правових висновків судів апеляційної інстанції щодо предмету позову та врахувати таку судову практику при прийняття судового рішення.

У суді апеляційної інстанції представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, що з огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника відповідача та перевіривши матеріали справи в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 у справі №440/2788/22 визнано протиправним та скасовано розпорядження відділу з питань призначення пенсій та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Управління пенсійного забезпечення ГУПФУ від 08.11.2021 за №42/1600-0207-15 про відмову ОСОБА_2 у перерахунку пенсії на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» №33/37-4/11757 від 15.10.2021 про розмір грошового забезпечення.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.12.2019 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області» №33/37-4/11757 від 15.10.2021 про розмір грошового забезпечення, з урахуванням раніше сплачених сум.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Полтавській області на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в сумі 992,40 грн. та витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 500,00 грн. Дане рішення набрало законної сили 02.08.2022./а.с.18-22/.

На виконання указаного рішення суду ГУ ПФУ в Полтавській області проведено перерахунок пенсії, сума доплати (заборгованості) пенсії за період з 01.12.2019 по 31.08.2022 становить 249 685 грн., що підтверджується розрахунком на доплату за пенсійною справою №94 11757 від 01.08.2022./а.с.126/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.10.2022 у справі №440/2788/22 задоволено заяву ОСОБА_2 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення; зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області упродовж 30-ти днів з дня набрання ухвали законної сили подати звіт про виконання рішення суду від 30.06.2022 у справі №440/2788/22./а.с.23-24/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.01.2023 визнано поданий ГУ ПФУ в Полтавській області звіт про виконання рішення суду від 30.06.2022 у справі №440/2788/22 таким, що не підтверджує виконання у повному обсязі; зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області упродовж 30-ти днів з дня набрання законної сили цією ухвалою подати звіт про виконання рішення суду від 30.06.2022 у справі №440/2788/22./а.с.25-27/.

Ухвалами Полтавського окружного адміністративного суду від 17.03.2023 та 23.06.2023 визнано поданий ГУ ПФУ в Полтавській області звіт про виконання рішення суду від 30.06.2022 у справі №440/2788/22 таким, що не підтверджує виконання у повному обсязі; зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області упродовж 60-ти днів з дня набрання ухвали законної сили подати звіт про виконання рішення суду від 30.06.2022 у справі №440/2788/22./а.с.28-33/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.10.2023 визнано поданий ГУ ПФУ в Полтавській області звіт про виконання рішення суду від 30.06.2022 у справі №440/2788/22 таким, що не підтверджує виконання у повному обсязі; зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області упродовж 90-та днів з дня набрання ухвали законної сили подати звіт про виконання рішення суду від 30.06.2022 у справі №440/2788/22./а.с.34-36/.

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд врахував прецедентну практику Європейського суду з прав людини, зокрема, сформованою у рішеннях від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України», заява №60750/00, від 26.04.2005 у справі «Сокур проти України», заява №29439/02, та від 19.02.2009 у справі «Крищук проти України», заява №1811/06, за змістом якої держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою.

Відтак, право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. Отже, позивач має право на грошове відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру стягнення, районний суд враховував характер і тривалість вчиненого правопорушення, а також глибину завданих позивачеві душевних страждань, а тому виходячи із засад розумності та виваженості визнав достатньою сатисфакцію відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. У іншій частині позов районний суд визнав необґрунтованим.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції, в оскаржуваній частині погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі наведеної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в України, у тому числі частиною другою статті 1166 ЦК України, згідно із якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №761/24143/19 від 10.02.2021.

Відповідно до позиції Верховного Суду, сформованій у справі №197/1330/14-ц від 20.01.2021, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство

здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги відповідача правильність таких висновків не спростовують, оскільки зводяться до загального цитування положень Конституції України та Бюджетного кодексу України, що не звільняє ГУ ПФУ в Полтавській області від належного виконання судового рішення від 30.06.2022 у справі №440/2788/22, що не може бути виправдано відсутністю бюджетних асигнувань та не обмежується самим лише фактом здійснення перерахунку.

Ураховуючи фактичні обставини справи, зокрема, наявність судових рішень від 06.01.2023, 17.03.2023 та 23.06.2023, якими визнано звіт ГУ ПФУ в Полтавській області звіт про виконання рішення суду від 30.06.2022 у справі №440/2788/22 таким, що не підтверджує виконання у повному обсязі, а також відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували належність виконання зобов`язання на час розгляду справи, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивач має право на грошове відшкодування моральної шкоди.

При цьому апеляційний суд враховує особливості впливу на позивача подій тривалої неправомірної бездіяльності, змін у його житті, а також засади розумності, виваженості та справедливості, та вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення на користь позивача 5000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги відповідача, що позивачем не доведено факт спричинення йому моральної шкоди, колегія суддів відхиляє, оскільки порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечать їх головним конституційним обов`язкам, відтак, викликає у позивача негативні емоції. Тоді як моральна шкода не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлених обставин справи. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 25 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18.11.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак