Справа № 445/442/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О.
Провадження № 22-ц/811/740/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.,

з участю: представника апелянта адвоката Добушовського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Добушовського Ореста Васильовича на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 12 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом приведення його до попереднього стану та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила привести нерухоме майно - нежитлове приміщення складу площею 464,7 м. кв. за адресою: АДРЕСА_1 до його попереднього стану, зазначеного в технічному паспорті, шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_3 за власний кошт здійснити його перебудову.

В обґрунтування позову зазначала, що 22.09.2003 вона разом із відповідачем набули у спільну часткову власність нежитлове приміщення складу площею 464,7 м. кв. за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що чіткого порядку використання вищевказаного нежитлового приміщення між нею та відповідачем визначено не було. Разом з тим, відповідач чинить їй перешкоди у користуванні спільним майном, які виявляються у тому, що вона здійснила часткову перебудову належного їм на праві спільної часткової власності нежитлового приміщення, зокрема встановила там внутрішні перегородки, замурувала деякі із вікон та вхідних дверей, облаштувала систему опалення, яка не відповідає вимогам пожежної безпеки, змонтувала дверні отвори у несучих конструкціях та встановила власні замки на усіх вхідних дверях. Зазначені дії, на думку позивача, призвели до зміни технічних характеристик складського приміщення, що призвело до його невідповідності технічному паспорту на об`єкт нерухомого майна, а також суттєво впливає на безпеку його використання за призначенням. Зазначає, що усі вище перелічені дії були вчинені відповідачем без розробленого та затвердженого проекту реконструкції нерухомого майна, без дозволу на початок здійснення будівельних робіт з реконструкції об`єкта нерухомого майна, а також без згоди позивача, як співвласника майна. Стверджує, що зазначене нежитлове приміщення відповідач використовує у господарській діяльності, що також не було узгоджено із позивачем. Вважає, що вказані дії відповідача порушують її права як співвласника об`єкта нерухомого майна, за захистом яких вона звертається до суду.

В квітні 2016 року ОСОБА_3 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4 , в якій просила виділити їй частки в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: приміщення №1 площею 59,7 м. кв., приміщення №2 площею 138, 1 м. кв., частину приміщення №3 площею 34,5 м. кв. зі сторони, що примикає до приміщення №2. В зустрічній позовній заяві вказала, що даний об`єкт нерухомого майна загальною площею 464,7 м. кв., який складається із приміщення №1 площею 59,7 м. кв., приміщення №2 площею 138,1 м. кв., приміщення №3 площею 95,7 м. кв. та приміщення №4 площею 171,2 м. кв. належить їй та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності в рівних частках. Стверджує, що з 2003 року, тобто з часу набуття права власності на вказане приміщення, вона фактично володіє та користується приміщеннями № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 та частиною приміщення № НОМЕР_3 , що фактично відповідає розміру її частки у праві спільної часткової власності. Приміщення №2 площею 138,1 м. кв. використовувала для здійснення підприємницької діяльності, як магазин та склад будівельних матеріалів. В даному приміщенні провела внутрішній ремонт, а саме: поштукатурила та побілила стіни та стелю, влаштувала плитку на підлозі, обшила гіпсокартоном та ДСП внутрішні підпірні колони. Крім того, провела ремонт частини даху (замінила старий покрівельний матеріал на новий). Просить суд саме про такий варіант поділу, оскільки приміщеннями АДРЕСА_2 вона користується з моменту набуття права власності.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 12 лютого 2024 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом приведення його до попереднього стану відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна задоволено.

Виділено ОСОБА_3 в натурі 1/2 частки складського приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: приміщення під літ. І площею 59,7 кв.м., приміщення під літ. ІІ площею 138,1 кв.м. та частину приміщення під літ. ІІІ площею 34,55 кв.м., зі сторони, що примикає до приміщення під літ. ІІ, та припинити право спільної часткової власності у даній частці ОСОБА_2 .

Виділено ОСОБА_2 в натурі 1/2 частки складського приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: під літ. IV площею 171,2 кв.м., під літ. ІІІ площею 61,15 кв.м., під літ. ІІІ площею 34,55 кв.м., та припинити право спільної часткової власності у даній частці ОСОБА_3 .

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Добушовський Орест Васильович, подавши апеляційну скаргу.

Не погоджується з оскаржуваним рішенням суду, вважає його незаконним та необґрунтованим, винесеним без повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд застосував до спірних правовідносин Наказ №127 від 24.05.2001 року Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України, який втратив чинність.

Зазначає, що враховуючи встановлені судовою будівельно-технічною експертизою роботи, які проведено відповідачем, є втручанням в несучі та огороджуючи конструкції об`єкту, а саме демонтаж раніше існуючих опорних колон, влаштування посилення перекриття металевою балкою, влаштування оглядової ями, закладення віконних прорізів, влаштування металевих дверей виконані відповідачем роботи містять елементи як реконструкції так і капітального ремонту, а тому отримання дозволу та розроблення проектної документації є обов`язковим. Матеріали справи не містять відповідних документів, а тому проведені відповідачем роботи є самочинним будівництвом.

Самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу, згідно з нормами ст. 367 ЦК України.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким первісний позов задовольнити, в зустрічному позові відмовити.

17.06.2024 року від ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта адвоката Добушовського О.В.на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до висновку про необгрунтованість первинної позовної заяви, оскільки відповідачем здійснено лише покращення нежитлового приміщення, яке не суперечить закону. Суд першої інстанції вважав за доцільне задовольнити зустрічну позовну заяву з урахуванням висновку експерта.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 вересня 2003 року № 1532501 приміщення складу за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по частці кожній на підставі рішення Золочівського районного суду Львівської області від 04 липня 2003 року.

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи вказаний об`єкт нерухомого майна складається зі складу № І площею 59,7 кв. м, складу № ІІ площею 138,1 кв. м, складу № ІІІ площею 95,7 кв. м та складу № ІV площею 171,2 кв. м; його загальна площа становить 464,7 кв. м.

Із Висновку судової будівельно - технічної експертизи №4676 від 28.04.2017 року вбачається, що у приміщенні під літ.1 площею 59,7 м.кв. зміщено перегородку в сторону самого приміщення ( по технічному паспорту ширина самого приміщення складає 6,15 м, фактично-4,73м) ; в цьому ж приміщенні відсутні колони, влаштовано розділяючі перегородки, внаслідок чого облаштовано три приміщення, які використовуються як офісні та допоміжні до них; в переміщеній перегородці влаштовано дверний проріз для входу до самочинно збудованого санітарного вузла (туалету).

В приміщенні під літ.ІІ по лінії проходження колон влаштовано перегородку з гіпсокартонних плит із заповненням мінеральною ватою, чим розділено приміщення на торговий зал, в якому зроблено ремонт та допоміжне складське приміщення, в якому ремонт не проведено.

В допоміжному приміщенні самочинно влаштовано туалет із шлакоблоків розміром 1.60 х1.50, вхід до якого здійснюється з приміщення під літ.І (зовні стіни влаштованого приміщення не обштукатурені, всередині оздоблені штукатуркою, керамічною плиткою та сантехнічними приладами (унітаз, умивальник).

В торговому приміщенні влаштовано автономний металевий котел на твердому паливі, який опалює приміщення магазину; зі сторони тильного фасаду віконні прорізи закладено цеглою.

В приміщенні під літ.ІІІ розмір стіни по технічному паспорту складає 9,85 м, по факту-11,70 м, тобто в цьому приміщенні зміщено перегородку на 1,85 м в сторону цього ж приміщення, демонтовано колони, влаштовано посилення перекриття металевою балкою та влаштовано оглядову яму висотою 1,50 м для обстеження автотранспорту, закладено віконний проріз цеглою та влаштовано металеві двері для заїзду автотранспорту до оглядової ями.

Експертом запропоновано варіант поділу, площі приміщень яких є рівними по 232,35 м.кв., що відповідає ідеальній частці. (а.с.115).

Актом огляду нежитлового приміщення від 03.07.2022 року, встановлено, що депутат Глинянської міської ради Лемішка В.І., на виконання звернення ОСОБА_3 провів обстеження по факту приведення нежитлового приміщення до попереднього стану, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , встановив, що 3 віконні пройоми приведені до попереднього стану, а саме демонтовано цеглу, якою пройоми були закладені.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).

Частиною 1 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відмовляючи в первісному позові ОСОБА_2 суд першої інстанції з посиланням на наказ № 127 від 24.05.2001 року Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України вважав, що відповідачем здійснено лише покращення нежитлового приміщення, яке не суперечить закону та такі не належать до самочинного будівництва.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, Наказ № 127 від 24.05.2001 року Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України втратив чинність на підставі Наказу №939 від 12.10.2023 р. Міністерства розвитку громад, території та інфраструктури України (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2023 р. за № 1883/40939).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти не є об`єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ст. 1 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» будівництво - нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт об`єкта будівництва.

Відповідно до абз.1 п. 2 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011р будівельні роботи - роботи з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту.

Відповідно до імперативних норм ч. 1 ст. 34 Закону № 3038 та п. 5 Порядку №466 виконання будівельних робіт може здійснюватися виключно після отримання документу на право їх виконання, який залежить від класу наслідків (відповідальності) об`єкту будівництва.

Таким чином, містобудівне законодавство поділяє будівельні роботи на чотири основні види і на будь-який із встановленого виду будівельних робіт потрібно отримувати дозвільний документ, а без отримання такого документу - об`єкт буде вважатись самочинним.

Ще однією самостійною підставою для визначення будівельних робіт «самочинним будівництвом» відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України є відсутність належно затвердженого проекту.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про архітектурну діяльність» проект - документація для будівництва об`єктів архітектури, що складається з креслень, графічних і текстових матеріалів, інженерних і кошторисних розрахунків, які визначають містобудівні, об`ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні та технологічні рішення, вартісні показники конкретного об`єкта архітектури, та відповідає будівельним нормам і правилам. Відповідно до ст. 7 Закону 687-XIV перед затвердженням проектів у випадках, визначених статтею 31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", здійснюється оцінка їх впливу на довкілля та проводиться експертиза.

Таким чином, на будь-який із видів будівельних робіт повинно розробитись проект будівництва, який повинен пройти експертизу та отримати позитивний експертний звіт та бути затвердженим, а відсутність такого проекту вважається самочинним будівництвом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про будівельні норми» будівельні норми - нормативний акт технічного характеру, що встановлює обов`язкові вимоги до об`єкта нормування у будівництві. Державні будівельні норми - нормативний акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері будівництва.

Відповідно до п. 3.7 ДБН А.2.2-3:2014 Склад та зміст проектної документації на будівництво (Наказ про введення в дію від 04.06.2014 № 163) капітальний ремонт - сукупність робіт на об`єкті без зміни його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, що передбачають:

втручання у несучі та/або огороджувальні конструкції, у інженерні системи загального користування у зв`язку з їх фізичною зношеністю, руйнуванням та/або з метою покращення їх експлуатаційних показників, у тому числі з метою термомодернізації;

дооснащення, заміну виробничого устаткування та технічного обладнання, що є стаціонарно змонтованим та призначеним для застосування протягом тривалого часу у будівлях та спорудах (за умови зміни навантажень на існуючі несучі та/або огороджувальні конструкції та/або схем їх прикладання);

благоустрій території, у тому числі щодо забезпечення доступності для маломобільних груп населення.

Враховуючи встановлені судовою будівельно-технічною експертизою роботи, які проведено відповідачем, є втручанням в несучі та огороджуючі конструкції об`єкту та виконані відповідачем роботи містять елементи як реконструкції так і капітального ремонту, а тому отримання дозволу та розроблення проектної документації є обов`язковим. Матеріали справи не містять відповідних документів, а тому проведенні відповідачем роботи є самочинним будівництвом.

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають до задоволення.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме порушене право та з яких підстав.

Колегія суддів приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом приведення його до попереднього стану підлягає задоволеню.

З огляду на вищенаведені норми закону, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу та є підставними, оскаржуване рішення необхідно скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 551, 21 грн. судового збору за подання позовної заяви та 900 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Добушовського Ореста Васильовича задовольнити.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 12 лютого 2024 року скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом приведення його до попереднього стану - задовольнити.

Привести нерухоме майно - нежитлове приміщення складу площею 464,7 м. кв. за адресою: АДРЕСА_1 до його попереднього стану, зазначеного в технічному паспорті, шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_3 за власний кошт здійснити його перебудову.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 551, 21 грн. судового збору за подання позовної заяви та 900 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 27 червня 2024 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.