Справа № 212/2942/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого Дехта Р.В., за участю секретаря судового засідання Колісник К.Е., порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради міста Кривого Рогу про встановлення акту невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду,

В С Т А Н О В И В:

20 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що йому належить право користування квартирою, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . Вказана обставина підтверджується такими письмовими доказами, як Ордер на квартиру за №2 від 25 липня 2023 року (копія додається), дію ордеру було продовжено на підставі рішення Покровської районної у місті ради від 15.112.2023 року №895.

Іншого житла позивач у період з 01.01.2013 року по теперішній час не мав, відповідно в указаний період участі в приватизації державного житлового фонду не приймав, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яку надано на запит ОСОБА_2 31.01.2024 року №363967432.

У листопаді 2023 року з метою використати своє право на приватизацію державного житлового фонду ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Покровської районної в місті ради із відповідною заявою.

27 грудня 2023 року виконавчий комітет Покровської районної в місті ради відмовив йому у приватизації квартири АДРЕСА_2 .

При цьому виконавчий комітет Покровської районної в місті ради обґрунтував своє рішення від 27.12.2023 року №1072 наступним: при розгляді наданих документів встановлено, що серед наданих документів відсутні довідки про невикористання заявником житлових чеків для приватизації житла за період з 28.06.1994 по 25.05.1995 рр; з 17.03.1998 по 28.10.2007 рр.; з 17.07.2015 по 09.09.2015рр; з 17.05.2017 по 28.11.2023 рр.(копія витягу з рішення додається)

За таких обставин у позивача виникла необхідність встановити факт невикористання житлових чеків за вищевказані періоди року.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, про час і день розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача адвокат Палішева Н.О. надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, подано заяву про розгляд справи без участі представника відповідача та просить ухвалити рішення на розсуд суду відповідно до діючого законодавства.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи у відповідності до вимог с. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків:

Встановлено, що за ордером №2 від 25 липня 2023 року ОСОБА_1 , належить право користування квартирою, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , дію ордеру було продовжено на підставі рішення Покровської районної у місті ради від 15.11.2023 року №895.

Іншого житла позивач у період з 01.01.2013 року по теперішній час не мав, відповідно в указаний період участі в приватизації державного житлового фонду не приймав, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яку надано на запит ОСОБА_2 31.01.2024 року №363967432.

У листопаді 2023 року з метою використати своє право на приватизацію державного житлового фонду ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Покровської районної в місті ради із відповідною заявою.

27 грудня 2023 року виконавчий комітет Покровської районної в місті ради відмовив йому у приватизації квартири АДРЕСА_2 .

При цьому виконавчий комітет Покровської районної в місті ради обґрунтував своє рішення від 27.12.2023 року №1072 наступним: при розгляді наданих документів встановлено, що серед наданих документів відсутні довідки про невикористання заявником житлових чеків для приватизації житла за період з 28.06.1994 по 25.05.1995 рр; з 17.03.1998 по 28.10.2007 рр.; з 17.07.2015 по 09.09.2015рр; з 17.05.2017 по 28.11.2023 рр.(копія витягу з рішення додається).

В ході розгляду справи представником позивача було додатково подано в якості доказів наступні документи:

-Копія листа комунального закладу освіти «Нікопольський ліцей «Гармонія» Дніпропетровської обласної ради від 25.06.2024 року №21, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчався і проживав у неповній середні школі-інтернат №1 для дітей сиріт та дітей, які залишилися без піклування батьків міста Нікополя з 1 по 4 клас з 1998 по 2002 рік);

-Копія виконавчого комітету Мирівської сільської ради від 25.06.2024 року №74 відповідно до якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно навчався з 04.09.2002 року у КЗО «Вищетарасівська школа-інтернат для дітей сиріт, які залишилися без піклування батьків» ДОР і 31.08.2007 року вибув до м. Дніпродзержинськ ПТУ №24

-Для підтвердження не використання житлових чеків у період 17.07.2015 по 09.09.2015рр; з 17.05.2017 по 28.11.2023 довідки №1 від 14.01.2024 року та довідка №18 від 02.05.2024 року, які видано головою вуличного комітету №24 ОСОБА_3 , підпис голови вуличного комітету №24 засвідчено керуючим справами виконкому Довгинцівської районної у місті ради О.О. Гижко, відповідно од вищевказаних довідок позивач ОСОБА_1 проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 у період 17.07.2015 по 09.09.2015рр; з 17.05.2017 по 28.11.2023 року.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У пункті 21 рішення Європейського суду з прав людини від 30 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України» зазначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У статті 41 Конституції України вказано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Складовими права на житло є забезпечення умов з приводу можливості кожного громадянина мати житло і гарантовану непорушність права користування житлом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон № 2482-XXII).

Відповідно до статті 1 Закону № 2482-ХХІІ приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Приватизація є договором між державою та громадянином про безоплатну або частково оплатну передачу йому у власність квартири у якій він постійно проживає.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що право на приватизацію житла мають лише особи, які фактично проживають у зазначеному приміщенні.

Як встановлено статтею 2 Закону № 2482-ХХІІ до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Статтею 346 ЦК України установлено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Відповідно до ст.8 вказаного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Згідно з ч.10 ст.8 Закону № 2482-ХХІІ органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

У п. 3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2010 від 10 червня 2010 року (справа про безоплатну приватизацію житла) зазначено, що «приватизація державного житлового фонду згідно з Законом відбувається шляхом використання всіма громадянами України приватизаційних житлових чеків. Громадянам надано право змінити цільове використання цих чеків, а тому вони можуть бути використані також для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду… Зазначене положення Закону дає підстави для висновку, що приватизація державного житлового фонду не є обов`язком громадян України, а є їх правом, яке повинне реалізовуватися ними на власний розсуд, на умовах, у порядку та спосіб, встановлених законом. Системний аналіз положень Закону та ЖК України дає підстави для висновку, що право громадянина України на приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз у повному обсязі, якщо він повністю використав житловий чек та у його власність передано загальну площу житла, що не перевищує встановлену санітарну норму і відповідно, номінальну вартість житлового чека, незалежно від того, відповідає ця площа одній квартирі (будинку) чи кільком. Таким чином тільки повне використання житлових чеків є фактом реалізації один раз права на безоплатну приватизацію житла, передбаченого п. 5 ст. 5 Закону».

Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутися до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством.

При зверненні позивача з заявою про приватизацію житлового приміщення у будинку, Департамент зазначив недоліком, відсутність документу, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за період з березня 1995 року по 19.02.2001 рік.

Разом з тим, суд вважає таку вимогу органу приватизації про надання позивачем відомостей про те, що раніше вона не використала своє право на приватизацію, безпідставною, оскільки встановлення цієї обставини має відноситись до виключної компетенції держави, яка, виконуючи функції з владного регулювання усіх без винятку суспільних правовідносин, зобов`язана мати власний, самодостатній і незалежний механізм з отримання такої інформації, не покладаючи цей тягар на громадян.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до вимог ст.345 ЦK України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом.

Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно дост.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках(житлові кімнати, житлові блоки(секції),кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів(далі-квартири (будинки),які використовуються громадянами на умовах найму, це передбачено частиною 1 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Частиною 3 статті 9 ЖК України передбачено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Статтею 58 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Частиною 10 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Частина 11 цієї статті передбачає, що спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України16.12.2009№ 396 (далі - Положення), визначає порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.

Відповідно пункту 17 Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Згідно ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Позивач вселений до квартири на законних підставах, законність його проживання ніхто не оспорює, крім того, відсутні перешкоди, передбачені Законом щодо приватизації, але відсутність довідки позбавляє позивача реалізувати своє право на приватизацію квартири.

Оскільки достовірність наведених фактів ніким та нічим не спростовано при розгляді справи, надані заявником документи є відповідним та належним доказом, який дійсно підтверджує факт того, що заявниця не використала належні їй житлові чеки для приватизації державного житлового фонду.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Враховуючи способи захисту цивільних прав, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме про встановлення факту невикористання нею житлових чеків для приватизації житла за період

У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до виконавчого комітету Покровської районної у місті ради міста Кривого Рогу про встановлення акту невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду задовольнити.

Встановити факт невикористання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , житлових чеків для приватизації державного житлового фонду з 28.06.1994 по 25.05.1995 рік; з 17.03.1998 по 28.10.2007 рік; з 17.07.2015 по 09.09.2015 рік; з 17.05.2017 по 28.11.2023 рік.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 16.10.2024 року.

Суддя: Р. В. Дехта