Справа № 136/371/24
Провадження № 22-ц/801/1902/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шпортун С. В.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 рокуСправа № 136/371/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Берегового О. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Герасимчука О. О. на рішення Липовецького районного суду Вінницької області у складі судді Шпортун С. В. від 08 липня 2024 року,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, за яким просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2008 року у справі № 2-486/08, на неї з твердої грошової суми на 1/6 частку усіх видів його заробітку (доходу).

На обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що з 1997 року вона перебувала на диспансерному обліку як особа, що має ІІІ групу інвалідності, а з 01 квітня 2012 року їй встановлено ІІ групу інвалідності довічно, у зв`язку із загостренням захворювання, яке стало наслідком протиправних дій ОСОБА_2 , що тягне за собою постійне медикаментозне лікування та вживання медичних препаратів.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2008 року у справі № 2-486/08 з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 150 грн 00 к. щомісячно, протягом строку інвалідності.

Вказувала, що ОСОБА_2 офіційно працевлаштований, отримує дохід у розмірі 20000 грн 00 к. щомісячно, періодично отримує кошти як член духового оркестру, а отже є фінансово спроможним, після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів одружився із ОСОБА_3 , яка отримує пенсію, відтак змінився і його сімейний стан, що свідчить про зміну матеріального достатку.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 08 липня 2024 року позов задоволено частково. Змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2008 року у цивільній справі № 2-486/08, яким було присуджено до стягнення з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 150 грн 00 к., на 1/8 частку з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , починаючи стягнення з часу набрання цим судовим рішенням законної сили і до закінчення строку інвалідності ОСОБА_1 У решті позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції взяв до уваги встановлені судом обставини, виключне право одержувача аліментів на зміну способу присуджених до стягнення аліментів, які було визначено рішенням суду від 28 жовтня 2008 року, час, який сплинув з моменту ухвалення рішення, мінливість життєвих обставин і прийшов до висновку, що спосіб стягнення аліментів, визначених за судовим рішенням із ОСОБА_2 на ОСОБА_1 необхідно змінити, визначивши у частці в розмірі 1/8 його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням у цій справі законної сили впродовж строку інвалідності ОСОБА_1 . Такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення належного рівня життя позивачки, з урахуванням отримуваного нею доходу та пільг, а також відповідатиме фінансовим спроможностям відповідача, не поставить його у більш скрутне становище, а визначення розміру аліментів саме у частці від заробітку (доходу) відповідатиме мінливості життєвих обставин, оскільки залежатиме у подальшому від отримуваного відповідачем доходу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Герасимчук О. О., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 08 липня 2024 року скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції в порушення вимог частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) вийшов за межі заявлених позивачкою позовних вимог щодо зміни розміру аліментів та прийняв рішення про зміну способу стягнення аліментів. Також зазначав, що ОСОБА_2 не має можливості сплачувати аліменти ОСОБА_1 , тому що змушений нести значні матеріальні втрати на лікування безробітної дружини, яка перебуває на його утриманні, а також на власне лікування, у зв`язку з його інвалідністю.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, за яким просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм процесуального права, відповідно до фактичних обставин справи, встановлених на їх підставі правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою четвертою ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1997 року була встановлена ІІІ група інвалідності, а з 01 квітня 2012 року ІІ група інвалідності, загальне захворювання, безстроково, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК) серії 10 ААБ № 293149 від 19 квітня 2012 року.

17 червня 1997 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2008 року стягнуто з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 150 грн 00 к. щомісячно, починаючи з 23 червня 2008 року протягом строку інвалідності.

31 березня 2003 року ОСОБА_1 складено Індивідуальну програму реабілітації інваліда № 562, відповідно до якої встановлено певні види обмеження до виконання індивідуальної програми реабілітації інвалідом.

У період 2018, 2022 2024 років ОСОБА_1 проходила медичні лікування, пов`язані із ними дослідження, придбавала медичні препарати, ліки.

Розмір отриманої пенсії ОСОБА_1 у березні 2021 року склав 2200 грн 00 к., у травні 2023 року 2760 грн 00 к.

ОСОБА_2 встановлена ІІІ група інвалідності, загальне захворювання, безстроково, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12ААБ № 827794. Протипоказано помірне (значне) фізичне, динамічне і статичне навантаження, шкідливі умови праці.

З довідки № 219/0200-0209-06 від 07 травня 2024 року встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області і отримує пенсію за віком; сума пенсії ОСОБА_2 за період з січня 2023 року по березень 2024 року становила 103268 грн 70 к., відповідно середній дохід становить 6884 грн 58 к.

ОСОБА_2 працює на посаді вчителя Комунального закладу «Староприлуцька спеціальна школа» Вінницької обласної ради (далі КЗ «Староприлуцька спеціальна школа»), отримує заробітну плату та пенсію, що ним не заперечується.

Обставини щодо працевлаштування ОСОБА_2 , отримання заробітної плати від КЗ «Староприлуцька спеціальна школа» та отримання пенсійних виплат від Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області встановлено рішеннями у справах № 136/1732/23, № 136/1955/21, у яких констатовано отримання доходу за 6 місяців у період з квітня 2023 року по вересень 2023 року на посаді вчителя музики та йому нараховано заробітну плату за місцем робочим у сумі 111337 грн 43 к., з яких відраховано 23486 грн 85 к., та фактично отримано у сумі 87850 грн 58 к., що в середньому становить 14641 грн 66 к. Тоді як з січня 2021 по грудень 2021 року ОСОБА_2 отримав 221227 грн 68 к., що в середньому на місяць становить18435 грн 64 к.

16 листопада 2009 року ОСОБА_2 уклав шлюб із ОСОБА_3 .

Згідно з довідкою КЗ «Староприлуцької спеціальної школи» від 17 травня 2024 №50 ОСОБА_3 (теперішня дружина ОСОБА_2 ) працювала в Староприлуцькій допоміжній школі-інтернат Липовецького району Вінницької області з 05 вересня 1980 року по 26 серпня 2021 року та звільнена, у зв`язку із закінченням строку дії договору.

ОСОБА_3 встановлена І групу інвалідності, безстроково, про що свідчить довідка до акту огляду МСЕК серії 12ААГ № 356301. ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до рецептів лікаря, фіскальних чеків та платіжних документів за період 2021, 2022, 2024 років витрачались кошти на придбання медикаментів ОСОБА_3

Частинами другою четвертою статті 75 Сімейного кодексу України (далі СК України) установлено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу (стаття 76 СК України).

Статтею 80 СК України установлено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що законодавцем визначено два способи стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Отже розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Враховуючи вищенаведене , вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей Сімейного кодексу України, які регулюють відповідні правовідносини.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» на момент розгляду справи встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 грн 00 к., а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема: працездатних осіб 3028 грн 00 к.; осіб, які втратили працездатність 2361 грн 00 к.

Суд першої інстанції проаналізувавши зібрані у справі докази встановив, що сукупний дохід ОСОБА_1 становить пенсія по інвалідності, яка витрачається як на придбання ліків так і з урахуванням періоду року на сплату комунальних платежів і, відповідно, поточних основоположних життєвих потреб. Тоді як дохід ОСОБА_2 складає пенсія по інвалідності та заробітна плата за місцем роботи, у той же час ним несуться витрати на медикаменти, сплату комунальних платежів і, відповідно, поточних основоположних життєвих потреб.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що аліменти в розмірі 1/8 частки усіх видів заробітку (доходу) будуть необхідними та достатніми для забезпечення належного рівня життя ОСОБА_1 , з урахуванням отримуваного нею доходу та пільг, а також відповідатиме фінансовим спроможностям ОСОБА_2 , не поставить його у більш скрутне становище, а визначення розміру аліментів саме у частці від заробітку (доходу) відповідатиме мінливості життєвих обставин, оскільки залежатиме у подальшому від отримуваного відповідачем доходу.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Герасимчука О. О. про те, що суд першої інстанції в порушення вимог частини першої статті 13 ЦПК України вийшов за межі заявлених позивачкою позовних вимог щодо зміни розміру аліментів та прийняв рішення про зміну способу стягнення аліментів, є безпідставними, тому що постановою Вінницького апеляційного суду від 03 квітня 2024 року скасовано ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 27 лютого 2024 року про відмову у відкритті провадження цій у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції, з тих мотивів, що предметом спору у цій справі є саме зміна способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на 1/6 частку від усіх доходів відповідача.

За таких обставин апеляційний суд прийшов до висновку, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», пункт 32).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Герасимчука О. О. залишити без задоволення, а рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 08 липня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Повний текст судового рішення виготовлено 14 жовтня 2024 року).

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

О. В. Ковальчук