Провадження № 2-з/752/271/24
У Х В А Л А

14.10.2024 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Чекулаєва С.О.,

за участю секретаря судового засідання Пастух З.Ф., розглянувши заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви

заявниці ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), подану в її інтересах представником - адвокатом Галичем Олександром Миколайовичем (ордер на надання правничої допомоги від 30.09.2024),

особи, які можуть отримати статус учасників справи:

відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чигрін Андрій Олегович (01001, м. Київ, вул. Малопідвальна, буд. 15-Б, прим. №13,14,15)

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 , яка була подана в її інтересах адвокатом Галичем Олександром Миколайовичем, про забезпечення позову до подання позовної заяви.

У заяві представник заявника вказує про те, що відповідно до Договору від 08.06.1995, ОСОБА_1 отримала в дар від ОСОБА_3 трикімнатну квартиру, яка належала їй на праві власності за адресою: АДРЕСА_1 .

На початку вересня 2024 року знайома власниці квартири, яка в ній проживає, побачила біля дверей квартири, де вона проживає, за адресою: АДРЕСА_1 , записку на папірці, в якій було написано: «Здравствуйте! Наберите меня СРОЧНО НОМЕР_3 Касаемо квартиры есть Вопросы. Я хазяин етой квартиры». Заявниця зателефонувала за вказаним номером телефону, однак відповіді не було.

В подальшому, а саме 03.09.2024, з довідки «Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 393387068 від 03.09.2024, заявниці стало відомо, що 29.07.2021, приватним нотаріусом Київського нотаріального округу м. Київ Чигрін Андрієм Олеговичем було здійснено державну реєстрацію договору купівлі-продажу від 29.07.2021, серія та номер: 36071, квартири АДРЕСА_1 , за іншим власником - ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

У поданій заяві про забезпечення позову представник заявниці стверджує, що ОСОБА_1 жодних договорів з приводу відчуження вказаної вище квартири не укладала, будь-яких осіб на укладення договорів на відчуження квартири не уповноважувала, а тому вважає, що квартира АДРЕСА_1 вибула з її власності неправомірно, шляхом шахрайських дій сторонніх осіб.

Заявниця зазначає, що має намір звернутися до суду за захистом свого порушеного права власності на вказану квартиру, у зв`язку з чим вважає за необхідне звернутися до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить суд

-вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 36071, виданий 29.07.2021, державну реєстрацію якої було здійснено приватним нотаріусом Київського нотаріального округу міста Києва Чигрін Андрієм Олеговичем за власником ОСОБА_2 .

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову представник заявника зазначає, що невжиття судом заходу забезпечення позову може призвести до повторного відчуження квартири на користь інших осіб, що унеможливить ефективний захист прав ОСОБА_1 у разі прийняття рішення на її користь в майбутній спірній справі.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову та додані до неї докази, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що «жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії».

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд встановив, що заявниця - ОСОБА_1 стверджує, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 08.06.1995 в той час, як згідно інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 393387068 від 03.09.2024, вбачається що власником вказаної вище квартири є ОСОБА_2 .

Таким чином, суд встановив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно виник спір про право власності на спірну квартиру.

Відповідно до положень частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається до пред`явлення позову. В такому разі заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, з дня постановлення ухвали про забезпечення позову (ч.4 ст. 152 ЦПК України).ї

Вирішуючи питання про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, суд зазначає наступне.

Арешт віднесений до видів обтяжень речових прав на нерухоме майно, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості (пункт 4 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Суд зазначає, що накладення арешту застосовується, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим. Необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів, зокрема арешту майна, є, насамперед, належність цього майна відповідачеві, розумна співмірність вартості арештованого майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.

На підставі наданої заявницею інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 393387068 від 03.09.2024, а також на підставі відповіді № 846088 від 15.10.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно отриманої судом за допомогою системи «Електронний суд» суд встановив, що на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , про накладення арешту на яку просить заявниця вже накладене обтяження приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. (номер запису обтяження 44046727 від 20.09.2021) на підставі договору іпотеки від 20.09.2021, іпотекодержатель ОСОБА_4 .

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави для накладення додаткового арешту на спірну квартиру відсутні. У разі зміни ситуації з обтяженням спірної квартири заявники (позивач) може звернутися до суду з відповідної заявою про забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи.

Окрім цього суд звертає увагу, що заявниця та/або її представник не надали суду жодного доказу того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 є власником спірної квартири з 29.07.2021, водночас у суду відсутні докази того, що він намагався відчужити спірну квартиру на користь третіх осіб протягом всього цього часу.

Правова позиція заявниці щодо наявності ризиків ґрунтується виключно на її припущеннях.

Суд наголошує, що при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, а також не вирішується наперед результат розгляду справи по суті позову.

Враховуючи те, що за змістом закону заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення поданої ОСОБА_1 заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1.Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 , особи які можуть отримати статус учасників справи: відповідач - ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чигрін Андрій Олегович про забезпечення позову до подання позовної заяви.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

3. Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено та підписано 15.10.2024

Суддя С.О. Чекулаєв