Справа № 548/2126/24
Провадження № 2/548/645/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2024 Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Старокожка В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Безносик Д.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Хорола в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ''Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", представник позивача Какун Анна Станіславівна, до ОСОБА_1 про стягнення зборгованості за кредитними договорами та договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі.

Представник позивача, діючи в інтересах свого довірителя, звернулася до Хорольського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача про стягнення зборгованості за кредитними договорами та договором позики, на обґрунтування якого зазначає, що 14.09.2021 між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 194566447 від 14.09.2021.

На підставі договору про відсутплення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, укладеного між ТОВ "ФК "ЦФР" та АТ "Таскомбанк", первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги до первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відсутплення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені договором. Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимоги із зазначсенням ціни договору та заборгованості позичальників.

04.04.2024 між АТ "Таскомбанк" та позивачем укладено договір факторингу № НІ/11/17-Ф, в результаті чого до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за договором № 194566447 від 14.09.2021.

У зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору, заборгованість останнього перед позивачем становить 17775,83 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 10353,78 грн; заборгованості за відсотками - 0,72 грн; 7421,33 грн - заборгованість по комісії та 0,00 грн - штрафи і пеня.

Посилаючись на те, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, позивач просить стягнути із ОСОБА_1 на свою користь вказану заборгованість в повному обсязі.

Крім того, 31.01.2023 між ТОВ "1 Безпечене агенство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 78569432.

14.06.2021 між ТОВ "1 Безпечене агенство необхідних кредитів" та позивачем укладено договір факторингу № 14/06/21, в результаті чого до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за договором позики № 78569432.

У зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору, заборгованість останнього перед позивачем становить 16950,00 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 4500,00 грн; заборгованості за відсотками - 12450,00 грн. Посилаючись на те, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, позивач просить стягнути із ОСОБА_1 на свою користь вказану заборгованість в повному обсязі.

Крім того, 13.02.2023 між ТОВ "Аванс Кредит" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 03457-02/2023.

01.06.2023 між ТОВ "Аванс Кредит" та ТОВ "Інвеструм груп" (колишня назва ТОВ "ФК "Інвеструм") укладено договір факторингу № 1062023, відповідно до якого перший передає (відступає) останньому за плату належні йому права вимоги відповідно до реєстру боржників.

27.12.2023 між ТОВ "Інвеструм груп" та позивачем укладено договір факторингу № 27122023-1, в результаті чого до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за договором № 03457-02/2023 від 13.02.2023.

У зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору, заборгованість останнього перед позивачем становить 7425,25 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 2500,00 грн; заборгованості за відсотками - 4925,25 грн. Посилаючись на те, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, позивач просить стягнути із ОСОБА_1 на свою користь вказану заборгованість в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути на свою користь із ОСОБА_1 загальну заборгованість в сумі 42151,08 грн та судові витрати.

27.09.2024 було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду у межах спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзиву від відповідача не надходило.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач та/або позивач до суду не подавали.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

При цьому суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів, надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

П. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, слід вважати відповідача ОСОБА_1 належним чином повідомленим про відкриття провадження у справі, оскільки відповідні судові документи, що повернулися до суду із відміткою про відсутність адресата, надіслані безпосередньо за місцем його реєстрації - АДРЕСА_1 .

Представник позивача у позовній заяві прохала про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні за його відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 14.09.2021 між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та ОСОБА_1 у письмовій формі було укладено кредитний договір № 194566447 від 14.09.2021 /а.с. 8-13/, відповідно до умов якого відповідач на будь-які цілі отримав кошти в сумі 17749,00 грн на строк 12 місяців безготівковим шляхом, початковий відсоток при наданні кредиту - 10,00 %, щомісячний - 6,00 % від суми кредиту, річний - 0,01% від суми боргу за договором. Загальна вартість кредиту - 30529,30 грн, з яких: 17749,00 грн - тіло кредиту; 12779,28 грн - відсотки за користування ним; 1,02% - річні відсотки за користування кредитом.

На підставі договору про відсутплення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, укладеного між ТОВ "ФК "ЦФР" та АТ "Таскомбанк" /а.с. 15-16/, первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги до первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відсутплення права вимоги грошові кошти у сумі. що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені договором. Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимоги із зазначсенням ціни договору та заборгованості позичальників.

04.04.2024 між АТ "Таскомбанк" та позивачем укладено договір факторингу № НІ/11/17-Ф /а.с. 17-19/, в результаті чого до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за договором № 194566447 від 14.09.2021, що підтверджується копією витягу із Реєстру прав вимог до договору факторингу № НІ/11/17-Ф від 04.04.2024 /а.с. 20/.

Згідно копії цього Витягу та розрахунку заборгованості за кредитним договором № 194566447 від 14.09.2021 за період з 04.04.2024 по 31.08.2024 заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становить 17775,83 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 10353,78 грн; заборгованості за відсотками - 0,72 грн; 7421,33 грн - заборгованість по комісії та 0,00 грн - штрафи і пеня.

Посилаючись на те, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, позивач просить стягнути із ОСОБА_1 на свою користь вказану заборгованість в повному обсязі.

31.01.2023 між ТОВ "1 Безпечене агенство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 у електронному вигляді було укладено договір позики № 78569432 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) /а.с. 25-27/, відповідно до умов якого відповідач отримав кошти в сумі 1000,00 грн на строк 30 днів, тобто до 12.02.2023, безготівковим шляхом, відсоткова ставка - 2.50% (фіксована). Загальна вартість позики - 1750,00 грн, з яких: 1000,00 грн - тіло кредиту; 750,00 грн відсотки за користування ним.

12.02.2023 укладено додаткову угоду до вказаного договору позики /а.с. 28-29/, згідно якої суму позики збільшено і загальний розмір позики становить 4500,00 грн, орієнтовна вартість позики становить 6800,00 грн, строк повернення - 02.03.2023.

14.06.2021 між ТОВ "1 Безпечене агенство необхідних кредитів" та позивачем укладено договір факторингу № 14/06/21 /а.с. 30-31/ з додатковими угодами до нього № 2 від 28.07.2021 та № 9 від 26.07.2023 /а.с. 32-34/, в результаті чого до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за договором позики № 78569432, що підтверджується копією витягу із Реєстру боржників №8 від 26.07.2023 /а.с. 35/.

Згідно копії цього Витягу та розрахунку заборгованості за договором позики № 78569432 від 31.01.2023 за період з 26.07.2023 по 31.08.2024 заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становить 16950,00 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 4500,00 грн; заборгованості за відсотками - 12450,00 грн.

Посилаючись на те, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, позивач просить стягнути із ОСОБА_1 на свою користь вказану заборгованість в повному обсязі.

Крім того, 13.02.2023 між ТОВ "Аванс Кредит" та ОСОБА_1 у електронному вигляді було укладено договір про надання споживчого кредиту № 03457-02/2023 /а.с. 42 -45/, відповідно до умов якого відповідач отримав кошти в сумі 2500,00 грн на власні потреби на 25 днів, тобто до 09.03.2023, безготівковим шляхом, відсоткова ставка - 1,99% на добу. Загальна вартість кредиту - 3743,75 грн, з яких 2500,00 грн - тіло кредиту; 1243,75 грн - відсотки за користування ним.

На підставі заявки ОСОБА_1 від 20.03.2023 на відстрочення виконання зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту, між ним та ТОВ "Аванс Кредит" 20.03.2023 укладено додаткову угоду № 3 /а.с. 46/, згідно з якою сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 10 днів, тобто до 29.03.2023, сума заборгованості при цьому становить 4291,00 грн, з яких 2500,00 грн - тіло кредиту, 1791,00 грн - відсотки за користування ним.

01.06.2023 між ТОВ "Аванс Кредит" та ТОВ "Інвеструм груп" (колишня назва ТОВ "ФК "Інвеструм") укладено договір факторингу № 1062023 /а.с. 47-49/, відповідно до якого перший передає (відступає) останньому за плату належні йому права вимоги відповідно до реєстру боржників.

27.12.2023 між ТОВ "Інвеструм груп" та позивачем укладено договір факторингу № 27122023-1 /а.с. 50-52/, в результаті чого до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за договором № 03457-02/2023 від 13.02.2023, що підтверджується Витягом з Реєстру боржників до договору факторингу № 27122023-1 від 27.12.2023 /а.с. 53/.

Згідно з цим Витягом та розрахунком заборгованості за кредитним договором № 03457-02/2023 від 13.02.2023 за період з 27.12.2023 по 31.08.2024 заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становить 7425,25 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу - 2500,00 грн; заборгованості за відсотками - 4925,25 грн.

Посилаючись на те, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, позивач просить стягнути із ОСОБА_1 на свою користь вказану заборгованість в повному обсязі.

Отже, вцілому позивач прохає стягнути із відповідача ОСОБА_1 на свою користь загальну заборгованість в розмірі 42151,08 грн та судові витрати.

Норми права, застосовані судом.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з п.1 ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: - його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; - воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; - він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно із статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

З правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України).

Ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Мотивована оцінка аргументів сторін.

Факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується копіями досліджених судом: договору № 194566447 від 14.09.2021, уклденого у письмовій формі, договору позики № 78569432 від 31.01.2023 та договору про надання споживчого кредиту № 03457-02/2023 від 13.02.2023 з додатками, укладених в електронній формі, підписаних відповідачем у день укладення за допомогою одноразового ідентифікатора та копіями договорів про відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-1002016 від 07.10.2016, договору факторингу № НІ/11/17-Ф від 09.04.2024, договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 з додатковими угодами до нього; договору факторингу № 1062023 від 01.06.2023 та № 27122023-1 від 27.12.2023, відповідно до яких позивач набув права вимоги до відповідача за вказаними договорами.

Відповідно до умов вищевказаних договору позики та кредитних договорів, між сторонами було чітко визначено строк їхньої дії та терміни, в які відповідач мав повернути отримані в позику кошти та сплатити відсотки за користування ними.

Таким чином, не пізніше зафіксованих у договорах дат за вищевказаними договорами відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договорами, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

У постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Суду ні позивачем, ні відповідачем не надано доказів повного погашення заборгованості за цими договорами останнім як первісним кредиторам, так і позивачеві.

Судом встановлено, що нарахована позивачем та первісними кредиторами заборгованість відповідача за трьома вищевказаними договорами виходить за межі строку дії цих договорів, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, нарахування відсотків за користування коштами, наданими на умовах позики та кредитів, здійснювалося первісними кредиторами до моменту відступлення прав вимоги за ними, що підтверджується наданими суду до матеріалів позовної заяви та дослідженими судом копіями витягів із реєстрів боржників та розрахунків заборгованості. З таким розрахунком заборгованості суд не погоджується з таких підстав.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, здійснивши власні розрахунки для визначення розміру заборгованості відповідачки по вищевказаних договорах, прийшов до таких висновків.

Оскільки за умовами договору позики № 78569432 від 31.01.2023 з додатковою угодою до нього від 12.02.2023 нарахування відсотків за користування нею мало би здійснюватися виключно в період з 31.01.2023 по 02.03.2023, виходячи із розміру тіла позики 4500,00 грн, відсоткової ставки 2.5%, строку дії договору 30 днів, заборгованість за відсотками має становити 2300,00 грн, як це і визначено договором та додатковою угодою. Таким чином, розмір загальної заборгованості в цьому випадку становить 6800,00 грн, що і підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

В іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованості за вказаним договором слід відмовити за їх безпідставністю, оскільки вони нараховані поза межами строку його дії.

Оскільки за умовами договору про надання споживчого кредиту № 03457-02/2023 від 13.02.2023 та додаткової угоди до нього від 20.03.2023, нарахування відсотків за користування ним мало би здійснюватися виключно в період з 13.02.2023 по 29.03.2023, виходячи із розміру тіла позики 2500,00 грн, відсоткової ставки 1,99 %, строку дії договору 10 днів, заборгованість за відсотками має становити 1791,00 грн, як це і визначено договором та додатковою угодою. Таким чином, розмір загальної заборгованості у цьому випадку становить 4291,00 грн, що і підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

В іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованості за вказаним договором слід відмовити за їх безпідставністю, оскільки вони нараховані поза межами строку його дії.

За умовами кредитного договору № 194566447 від 14.09.2021 нарахування відсотків за користування ним мало би здійснюватися у період з 14.09.201 по 14.09.2022 (протягом 12 місяців), початковий відсоток при наданні кредиту - 10,00 %, щомісячний - 6,00 % від суми кредиту, річний - 0,01% від суми боргу за договором. Загальна вартість кредиту - 30529,30 грн, з яких: 17749,00 грн - тіло кредиту; 12779,28 грн - відсотки за користування ним; 1,02% - річні відсотки за користування кредитом.

Проте, як вбачається із досліджених судом письмових доказів, наданих позивачем, заборгованість відповідача станом на 31.08.2024, як і на момент укладення договору факторингу від 04.04.2024, становить 17775,83 грн, з яких 10353,78 грн - заборгованість по тілу кредиту, 0,72 грн - заборгованість за відсотками, 7421,33 грн - заборгованість по комісії. З моменту відступлення права вимоги до відповідача ОСОБА_1 подальші нарахування заборгованості не проводилися.

Із розміру заборгованості, яка вказана позивачем, вбачається, що відповідачем здійснювалося часткове погашення заборгованості за вищевказаним договором, проте сторонами не надано суду жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження внесення сум, дат їх внесення, їх перодичності тощо. У зв`язку із відсутністю в матеріалах справи копій вказаних документів, суд позбавлений можливості перевірити як факт наявності заборгованості у відповідача, так і встановити її розмір.

В обґрунтування заявленого позову позивачем додано лише розрахунок заборгованості за вищевказаним договором станом на 31.08.2024, складений предстиавником позивача, який сам по собі, за відсутності інших доказів у справі, а саме, первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність'' (виписки з особового рахунку клієнта та ін.) не може бути оцінений судом як належний і достатній доказ в підтвердження факту надання відповідачу кредитних коштів, суми наданого кредиту та внесення сум на його погашення. У вказаному розрахунку зазначено лише суми заборгованостей станом на момент укладення договору факторингу, а саме прострочений борг, прострочені відсотки, пеня. З цього розрахунку заборгованості неможливо детально розрахувати дійсний розмір заборгованості відповідача, періоди, за які така заборгованість була нарахована, суми та часу внесення відповідачем платежів тощо.

Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування заборгованості та її розміру. Ненадання відповідачем відзиву на позов не дає суду підстав стверджувати про визнання обставин, зазначених в позовній заяві та доведення таких обставин перед судом.

Крім того, суд констатує, що у зазначеному розрахунку заборгованості вказану загальну заборгованість по комісії, яка становить 7421,33 грн, нарахування якої не передбачено умовами договору № 194566447 від 14.09.2021, копію примірника якого надано суду. За таких умов, суд не може погодитися із правомірністю нарахування такої заборгованості, оскільки це не доведено письмовими доказами, наданими до матеріалів справи позивачем, а отже вона стягненню із відповідача не підлягає.

Законом визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про недоведеність наявності заборгованості у відповідача перед позивачем та її розміру, що відповідає заявленому у позовній заяві щодо відносин із виконання договору № 194566447 від 14.09.2021, а тому позовна вимога про необхідність стягнення зазначеної заборгованості є недоведеною.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача загальної заборгованості в сумі 11091,00 грн, складається із:

- заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 03457-02/2023 від 13.02.2023 в розмірі 4291,00 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 2500,00 грн та заборгованості по відсотках - 1791,00 грн;

- заборгованості за договором позики № 78569432 від 31.01.2023 в розмірі 6800,00 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 4500,00 грн та заборгованості по відсотках - 2300,00 грн.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В позовній заяві позивач вказує на те, що ним понесено судові витрати в розмірі 3028,00 грн згідно з платіжною інструкцією № 80996 від 10.09.2024 по сплаті судового збору та витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів та їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів - в розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1514,00 грн.

Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 26,31 % сплаченого позивачем судового збору на підставі платіжної інструкції № 80996 від 10.09.2024 , що становить 796,67 грн.

Щодо іншої частини судових витрат, на які вказує позивач в сумі 1514,00 грн, суд констатує, що позивачем не надано доказів на підтвердження їх понесення, тому в стягненні цієї частини судових витрат із відповідача слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 509, 526, 530, 610-612, 1050, 1082 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 277-279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю ''Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", представник позивача Какун Анна Станіславівна, до ОСОБА_1 про стягнення зборгованості за кредитними договорами та договором позики, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ''Фінансова компанія ''Європейська агенція з повернення боргів'' заборгованість в загальній сумі 11091 (одинадцять тисяч дев`яносто одна) грн 00 коп, що складається із:

- заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 03457-02/2023 від 13.02.2023 в розмірі 4291,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 2500,00 грн, по відсотках - 1791,00 грн;

- заборгованості за договором позики № 78569432 від 31.01.2023 в розмірі 6800,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 4500,00 грн, по процентах - 2300,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ''Фінансова компанія ''Європейська агенція з повернення боргів'' 796 (сімсот дев`яносто шість) грн 67 коп понесених ним і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, .

Представник позивача: Какун Анна Станіславівна, адреса: м. Бровари, вул. Лісова, 2, пов. 4, довіреність від 03.07.2024.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуючий