Провадження 2/557/245/2024
Справа 557/719/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Пацка Д.В.

секретар судового засідання Довгалець Н.М.

справа №557/719/24

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гоща в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позову, позивач зазначив, що 17.10.2019 Рівненським міським судом між сторонами було розірвано шлюб, про що свідчить копія рішення у цивільній справі №569/4582/19.

Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказує, що при розірванні шлюбу не вирішувалось питання про місце проживання їх неповнолітніх дітей. Проте, після повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, відповідачка виїхала з дітьми на постійне проживання в Республіку Італія.

В квітні 2023 року неповнолітня донька сторін по справі, ОСОБА_4 приїхала в Україну та проживає з позивачем.

З огляду на те, що батько, який повною мірою займається вихованням та розвитком доньки, створює належні умови життя та розвитку, позивач просить суд визначити її постійне місце проживання з ним, оскільки так буде якнайкраще забезпечено права та інтереси дитини, при цьому зазначає, що не чинитиме жодних перешкод у спілкуванні дитини з матір`ю, та з урахуванням уточнення позовних вимог, встановити факт самостійного виховання та утримання дитини батьком без участі матері.

Відповідачка відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надала.

Суд ухвалою від 17 травня 2024 року прийняв вище вказану позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, справу прийнято розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 03.06.2024 року, підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Інші процесуальні дії по справі судом не здійснювалися.

Позивач в судове засідання не з`явився, в заяві поданій на адресу суду зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, просить справу розглянути без його участі.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, в заяві поданій на адресу суду зазначила, що позовні вимоги визнає повністю, просить справу розглянути без її участі.

Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому 21.11.2003 року відділом РАГС м. Рівне, актовий запис №1945.

У шлюбі мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №528, зареєстрований відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №1932, зареєстрований відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції, що підтверджується копіює свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 22.07.2014.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17.10.2019 р. шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 21.11.2019.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною першою статті 14 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

При цьому, рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

На підставі викладеного, при вирішенні питання про визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд враховує той факт, що мати покинула країну у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації в Україну, на цей час дитина проживає разом з батьком, за місцем проживання дитини створені всі умови для дитини, добросовісне виконання батьком батьківських обов`язків, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, приходить до висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання дитини з батьком.

Суд зауважує на тому, що матеріали справи не містять доказів про наявність між сторонами спору щодо визначення місця проживання доньки. Крім того, відповідачка у поданій нею до суду заяві, що надійшла до суду 03 червня 2024 року про визнання позовних вимог у повному обсязі, будь-яких заперечень щодо проживання спільної дитини разом із батьком та доводів на підтвердження таких заперечень не навела.

При цьому, визначення місця проживання дитини разом з батьком не позбавляє права відповідачки у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання останньої з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні.

Питання щодо судових витрат позивачем на ставиться.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 12, 81, 89, 258 259, 263 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини задовольнити повністю.

Визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком - ОСОБА_1 , та встановити факт самостійного виховання та утримання дитини батьком - ОСОБА_1 , без участі матері.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНКОПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Д.В. Пацко