Справа № 337/3366/24
Номер провадження 2/337/1555/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 рокум. Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Салтан Л.Г.

за участю секретаря Трегуб Т.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення,

в с т а н о в и в:

14.06.2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення в розмірі 84 699,5 грн.

20.06.2024 ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження.

В обґрунтування позову вказала, що вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя у справі 337/4640/23 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, і призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень.

Кримінальним правопорушенням їй, як позивачу була спричинена матеріальна та моральна шкода.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 вона проходила лікування у хірурга поліклінічному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня №9» з діагнозом - ушиблена рана віка та коло очної області. Після зняття швів залишився рубець 4 см. Після отриманої травми вона стала втрачати зір. У серпні 2023 року було проведено обстеження в окуліста та поставлений діагноз - центральний розрив сітківки лівого ока. На лікування нею були витрачені кошти на придбання ліків, відповідно до чеків та призначення лікаря у сумі 2699,5 грн. Однак до теперішнього часу лікування не завершено, вона потребує операції вартість якої складає 12 000 грн.

У відношенні неї було скоєно злочин, що потягло моральні переживання та душевні страждання, її здоров?я було пошкоджено, вона отримала тілесні ушкодження, наслідком яких є сильний фізичний біль, який не припинявся тривалий час і навіть зараз вона не закінчила лікування, втрачає зір, має косметологічне пошкодження обличчя, що тривало тривалий час, шрам залишився до теперішнього часу, неможливість працювати, була змушена звільнитись з роботи, порушені нормальні життєві зв`язки через неспроможність продовження активного життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми.

Позивач просить позовні вимоги задовольнити та стягнути на її користь витрати з лікування та обстеження, а також на майбутню операцію в розмірі 16719,5 гривень та моральну шкоду в розмірі 70000 гривень.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2024 відкрито провадження по справі.

30.08.2024 до суду від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що жодних належних та допустимих доказів наявності матеріальної та моральної шкоди, їх розміру, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні у позові не наводиться.

05.09.2024 позивачка надала відповідь на відзив, в якому підтримала доводи, викладені у позові.

У судове засідання відповідач, будучи освідомлений про наявність провадження, повідомлений за адресою, що зазначив у відзиві, як місце фактичного проживання без реєстрації , та за відомим номером мобільного зв`язку повторно не з`явився, про зміну адреси та засобів зв`язку не повідомив.

З урахуванням позиції позивача та її представника, вимог ст.223 ЦПК України, суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність відповідача. З урахуванням його доводів, що викладені у відзиві на позов.

У судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала, просить задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на те, що неправомірними діями відповідача їх було завдано матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень, вона проходила обстеження та курс лікування, на який були витрачені певні кошти, наразі потребує оперативного втручання, оскільки хоча ї є особою пенсійного віку, але саме внаслідок дій відповідача вона змушена постійно носити окуляри, асиметрія верхніх повік, що утворилася внаслідок удару, спричиняє їй дискомфорт, а тому слід зробити блеферопластику, усі призначення вона, що має вона віддала своєму адвокату, хоча понесла значно більше витрат, але чеки не зберігала. Крім того, їй як потерпілій завдано глибоку психологічну травму, стрес, викликаний внаслідок отриманих травм, почувала себе певний період часу некомфортно, відчувала біль, певний час на її обличчі перебували набряки та синці, що викликало сторонній інтерес, тому розумним відшкодуванням заподіяної моральної шкоди буде саме 70000 грн.

Представник позивача вважає заявлені позовні вимоги законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вислухавши доводи учасників провадження, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Судом встановлено, що вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя у справі 337/4640/23 ОСОБА_3 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, і призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громалян, що дорівнює 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Зазначеним вироком суду встановлено, що 17.04.2023 приблизно о 14 годині 50 хвилин ОСОБА_3 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_1 , маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень, наніс один удар кулаком правої руки в голову ОСОБА_1 чим спричинив останній рану по ходу правої надбрівної дуги та синці з набряком м?яких тканин в правій навколоочній ділянці з розповсюдженням на ділянку правої щоки та в лівій навколоочній ділянці, крововилив на білковій оболонці правого ока, що кваліфікується, як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Цивільний позов у кримінальному провадженні залишено без розгляду.

У відповідності до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За змістом ч.2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з частиною першою ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За загальними підставами відповідальності за завдану майнову шкоду (стаття 1166 ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Системний аналіз цих положень закону дає підстави констатувати, що цивільно-правова відповідальність настає при наявності таких умов (підстав): протиправність, шкода, вина, причинний зв`язок.

Позивачем заявлено позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 16719,5 грн.

В обґрунтування заявлених вимог до позову додані три чеки на загальну суму 1 300,00 грн., видані ТОВ «ВІЗУС», за оплату обстежень, а саме: огляд з лінзою Гольд; діагностичні дослідження; консультацію лазерного хірурга, які безумовно пов`язані необхідністю контролю можливих змін у стані здоров`я потерплої у зв`язку з отриманою травмою, тому зазначенні витрати підлягають стягненню за рішенням суду.

Разом з тим, інші надані чеки на підтвердження заявлених вимог, суд оцінює критично з наступних підстав.

Фіскальний чек від 29.04.2024 на суму 619,00 грн., виданий ТОВ «Трансфарм- Дніпро» та фіскальний чек ТОВ «Аптека-Магнолія від 03.12.2023 на суму 149,50 грн. на оплату придбаних медичних препаратів, могли би бути доказами за умов надання позивачем доказів щодо призначення зазначеного препарату, натомість, остання таких доказів суду не надала.

Фіскальний чек Медичного центру Запорізького державного медико-фармацевтичного університету від 30.11.2023 на суму 2050,00 грн. за проведену комп`ютерну томографію грудної клітини, за умов відсутності надання позивачем доказів причинно-наслідкового зв`язку між отриманою в результаті дій відповідача завданої травми ока та необхідності проведення зазначеного дослідження, не можуть бути узяті судом до уваги.

Фіскальний чек неякісної копії від 18.08.2023 на суму 500,00 грн., взагалі є нечитабельним, на що було звернуто увагу позивачки у судовому засіданні, доказів щодо необхідності споживання позивачем зазначених послуг внаслідок саме неправомірних дій відповідача суду не надано.

Отже, за відсутності надання з боку позивачки інших доказів на підтвердження необхідності понесених витрат, що мали місце саме внаслідок неправомірних дій відповідача, тобто за відсутності доведення причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача та понесеними витратами , суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати в розмірі 1300 грн., відмовивши у задоволенню позову в іншій частині.

Крім того, позивачем в обґрунтування заявлених вимог зазначено, що остання потребує операції вартістю 12000,00 грн., на підтвердження чого надано копію рахунку-фактури №СФ-0000038 від 31.08.2023 за верхню (нижню) блефаропластику, ціна якої складає 12000,00 грн.

Суд зазначає, що блефаропластика пластична операція по усуненню надлишку шкіри в області верхньої та нижньої повіки. Утворення шкірних складок і обвисання відбувається через цілу низку причин, головні з яких вікові зміни, спосіб життя і спадковість, а матеріали справи містить лише копію рахунку-фактури, інші докази на підтвердження того, що позивачка потребує такого оперативного втручання саме внаслідок заподіяного відповідачем тілесного ушкодження , суду не надано взагалі, отже причинно-наслідковий зв`язок між отриманою в результаті дій відповідача завданої травми ока відповідачці та необхідністю оперативного втручання проведення блефаропластики , не є доведеним, а тому вимоги про стягнення з відповідача суми у розмірі 12000,00 грн задоволенню не підлягають.

Відносно заподяної моральної шкоди, суд зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У ч. 4 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення прав, середня, нормально реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина, повинна відчути страждання (моральну шкоду), а тому враховуючи, що кожна людина, у випадку пошкодження її майна безумовно відчуває моральні переживання, дані факти не потребують доказуванню.

Європейський суд з прав людини у справі Ромашов проти України(заява №67534/01) від 27 липня 2004 року присудив заявнику у відшкодування моральної шкоди 3000 євро, хоч заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково. Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення.

Право на відшкодування, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.

Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови №4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

У п. п. 3, 9 вказаної вище постанови Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, заподіяних фізичній особі, незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Критеріями визначення розміру відшкодування моральної шкоди є характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди; тривалість негативних наслідків (короткочасні, тривалі, довічні); істотність вимушених змін у способі життя потерпілого (неістотні, істотні).

Суд при визначенні розміру морального відшкодування, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування їй моральної шкоди, завданої відповідачем ОСОБА_3 у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень внаслідок кримінального правопорушення, суд враховує, що це є неправомірною дією, а тому суд вважає, що позивачу безумовно було завдано фізичних, душевних страждань та психологічних переживань.

Разом з цим, суд враховує, що позивачем не надано доказів погіршення психічного здоров`я, медичних висновків лікарів щодо вимушених змін у житті, істотності вимушених змін у способі життя потерпілого, появи негативного ставлення до нього зі сторони інших осіб, а також інших доказів, які б свідчили про негативні наслідки особисто для нього після вказаної події, зміни. Позивачем не обґрунтовано належними і допустимими доказами розмір заподіяної моральної шкоди, а саме в сумі 70000 гривень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі за №752/17832/14-ц, а саме, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Враховуючи викладене та обставини скоєного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають задоволенню у розмірі 10 000,00 грн.

Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити.

Саме такий розмір моральної шкоди, враховуючи наслідки кримінального правопорушення, фізичний та моральний стан потерпілої, буде достатньою сатисфакцією.

Позивач від сплати судового збору звільнений на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, пропорційно розміру задоволених вимог 13,34%, що становить 323,09 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 89, 141, 279, 263, 264, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) матеріальну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням в розмірі 1300,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) моральну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням в розмірі 10 000 гривень.

В іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) в дохід держави судовий збір в сумі 323,09 грн.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів.

Повний текст виготовлений 20 листопада 2024 року.

Суддя Л.Г. Салтан