Справа № 296/6712/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" листопада 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Драч Ю.І.

секретаря судового засідання Алексеєнко В.В., Дальянської В.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління житлового господарства Житомирської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування приватизації

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до Управління житлового господарства Житомирської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування приватизації в якому просить суд скасувати розпорядження відділу приватизації державного житлового фонду управління житлово-комунального господарства Житомирської міської ради за № 65006 від 20.08.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 20.08.2018 року, яке було видане на підставі розпорядження управління житлово-комунального господарства Житомирської міської ради, позивачу стало відомо про те, що його квартира АДРЕСА_1 була приватизована на трьох осіб, на нього, його сина ОСОБА_5 та колишню дружину ОСОБА_6 .

Позивач зазначає, що про дану обставину він не знав та ніхто його не повідомляв, що його квартира приватизована.

Оскільки розпорядження, на підставі якого відбулась приватизації, було винесене 20.08.2018 року, то ним пропущено строк позовної давності щодо його оскарження, однак, у зв`язку з тим, що він не знав та не міг знати про приватизацію свого житла, а дізнався лише про це з усної інформації колишньої дружини ОСОБА_6 лише у травні 2022 року під час судового засідання у справі №2-2766 про розірвання шлюбу, вважає, що пропущений строк на оскарження рішення відповідача підлягає поновленню, як такий, що пропущений з поважної причини.

Ухвалою суду від 12.12.2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

25.01.2024 від представника відповідача у справі Управління Житлового господарства Житомирської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 передана у спільну часткову власність відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду від 19.06.1992 року». Також зазначено, що на підставі оформленої заяви на приватизацію квартири х доданою до неї довідкою про склад сім`ї та займані приміщення від 03.07.2018 № 244, виданою КЕЧ №3, було видано розпорядження та свідоцтво про право власності на житло від 20.08.2018 № 65006. На момент приватизації в довідці про склад сім`ї були чітко зазначені дані про позивача так і про відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Крім цього, позивач був обізнаний під розпис про передачу квартири у спільну часткову власність в рівних частинах між ним та відповідачами безпосередньо при зверненні до управління житлового господарства Житомирської міської ради (а.с. 38-39).

07.03.2023 позивачем у справі ОСОБА_1 подано заяву про збільшення (уточнення) позовних вимог відповідно до якої позивач просить суд: - визнати незаконним та скасувати розпорядження управління житлового господарства Житомирської міської ради від 20.08.2018 № 65006 про видачу свідоцтва про право власності на житло від 20.08.2018 № 65006 на квартиру АДРЕСА_1 ; - визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на житло від 20.08.2018 року № 65006 видане управлінням житлового господарства Житомирської міської ради на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 50-51).

18.05.2023 відповідачем у справі ОСОБА_5 подано заяву про розгляд справи за його відсутності. Зазначив, що заперечує проти задоволення позову, оскільки спірна квартира є єдиним житлом для проживання його та його матері ОСОБА_6 (а.с. 100).

Протокольною ухвалою суду від 29.02.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити з підстав викладених в ньому.

Представник відповідача у справі ОСОБА_6 ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні ОСОБА_4 заперечила щодо задоволення позову вказала на його необґрунтованість.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

За змістом статей 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Судом встановлено, що 20.08.2018 року Управлінням житлового господарства Житомирської міської ради видано свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на житло, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва квартира належить в рівних частках ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

За змістом статті 15 Закону України «Про власність», чинного на дату приватизації спірної квартири, наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім`ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України.

Приватизація житла здійснюється у порядку встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (тут і далі у редакції чинній, на час здійснення приватизації спірної квартири) приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до пункту першого статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Пунктом 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (ч.4, 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно зі статтею 8 вказаного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Процедура передачі квартири з державної форми власності у приватну регламентується Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян затвердженого наказу № 396 від 16.12.2009 Міністерства з питань житлово-комунального господарства України відповідно до яких участь у приватизації беруть усі члени сім`ї, які зареєстровані у помешканні та спільно подають до органу приватизації заяву затвердженого взірця. Наймачі, члени сім`ї, які не бажають брати участь у приватизації, складається про це окрему відповідну заяву.

ОСОБА_1 обґрунтовує позов порушенням його права на участь у приватизації, а саме, що приватизація відбулась на підставі неправдивої інформації в частині реєстрації у спірній квартирі його колишньої дружини ОСОБА_6 , через що було порушене його право власності на квартиру, оскільки зменшилась частка у праві спільної часткової власності

Згідно з п.18, 20, 21 Положення, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію. При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці вказуються новонароджені і на них враховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ч.2 ст.64 Житлового кодексу України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Так, з матеріалів справи вбачається, що заяву на приватизація спірної квартири від 03.07.2018 було подано ОСОБА_1 та підписано ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с. 44).

З копії нотаріально посвідченої заяви від 06.08.2018 року вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 дали згоду сину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на приватизацію ним частини квартир АДРЕСА_1 (а.с. 42).

Відповідно до довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (однокімнатного будинку, кімнати) та займані ними приміщення від 03.07.2018 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію Державного житлового фонду» : ОСОБА_1 квартиронаймач, ОСОБА_6 колишня дружина, ОСОБА_5 син. Вказані особи зареєстровані у квартирі 31.03.2006 року (а.с. 43).

Таким чином, твердження позивача, що приватизація відбулась на підставі неправдивої інформації про реєстрацію у спірній квартирі його дружини ОСОБА_6 не знайшла свого підтвердження. Крім цього, при зверненні із заявою про приватизацію квартири у 2018 році позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_6 не перебували у зареєстрованому шлюбі, що достовірно було відомо позивачу у справі.

В той же час, при вирішенні даного спору суд враховує наступні вимоги цивільного процесуального законодавства.

Позовна давність це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку перебігу позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Звертаючись з позовом про визнати незаконним та скасування розпорядження управління житлового господарства Житомирської міської ради від 20.08.2018 № 65006 про видачу свідоцтва про право власності на житло від 20.08.2018 № 65006 на квартиру АДРЕСА_1 та визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житло від 20.08.2018 року № 65006 видане управлінням житлового господарства Житомирської міської ради на квартиру АДРЕСА_1 позивач зазначає, що пропустив позовну давність з поважних причин, оскільки дізнався про порушення свого права у травні 2022 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верхового суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.05.2018 року у справі №369/6892/15-ц зазначила, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2019 року у справі №487/10132/14-ц зазначила, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», вжитих у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості й обов`язку особи знати про стан її майнових прав. Тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення його цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, а відповідач що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Зазначене є наслідком дії загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, котрі є підставами її вимог і заперечень.

Доводи позивача про те, що до травня 2022 року він не знав і не міг знати про приватизацію свого житла є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 особисто подавав заяви про приватизацію спірної квартири та розписувався в них, крім цього надавав нотаріально посвідчений дозвіл своєму сину на приватизацію квартири у 2018 році.

Згідно з приписами частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску.

Отже, пропуск позивачем строку позовної давності за відсутності поважних на це причин, є самостійною підставою для відмови у позові.

Суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки він знав про порушення своїх прав раніше, починаючи з дати подання заяви про приватизацію, а саме 07 серпня 2018 року.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачу слід відмовити в задоволенні позову за спливом строку позовної давності.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.3,15,16,256,257,345 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління житлового господарства Житомирської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування приватизації

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Ю. І. Драч