РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/6292/23

Провадження № 22-ц/4815/609/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий-суддя Шимківа С.С.,

суддів: Гордійчук С.О., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Мороз А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу

Онищук Ігор Миколайович,

треті особи, які не заявляють

самостійних вимог на предмет

спору на стороні позивача ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2024 року (ухвалене у складі судді Тимощука О.Я. повний текст рішення складено 04 березня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Онищук Ігоря Миколайовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

07 квітня 2023 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Кхатера Ф.Е., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Онищук Ігоря Миколайовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Рівненської міської ради від 09 квітня 2003 року № 290 безоплатно передано в приватну власність ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд., за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі рішення Рівненської міської ради ОСОБА_1 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії РВ № 033862.

19 вересня 2022 року ОСОБА_1 було допитано в якості потерпілої. Під час допиту їй стало відомо, що земельна ділянка площею 0,0075 га з кадастровим номером :01:027:0040 була подарована ОСОБА_3 за договором дарування земельної ділянки від 31 жовтня 2003 року, який зареєстровано в реєстрі за № 5361. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М., при цьому від імені ОСОБА_1 під час підписання оспорюваного договору дарування діяла ОСОБА_2 .

Зазначає, що ОСОБА_2 , даруючи земельну ділянку, діяла в інтересах саме ОСОБА_3 , свого чоловіка, адже реалізувала належну їй земельну ділянку без її відома, погодження, та належної правової підстави, адже довіреності, яка б надавала можливість подарувати земельну ділянку вона нікому не надавала, відтак земельна ділянка вибула з власності поза її волею.

ОСОБА_6 оскаржуваний договір дарування не підписувала, адже в договорі відсутній її підпис, а підписи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виконані однією людиною, що підтверджується візуальною схожістю почерків підписів у Договорі.

У зв`язку з такими протиправними діями щодо її нерухомого майна їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 100 000,00 грн.

Просила суд:

визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 75 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 31 жовтня 2003 року ОСОБА_2 , що діяла від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком Ігорем Миколайовичем та який зареєстровано в реєстрі за № 5361;

визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Панасюк Валерії Олексіївни, Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 56817241 від 25.02.2021 року;

припинити право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером 0100000:01:027:0040 площею 0,0075 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 100 000 тисяч гривень.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Онищук Ігоря Миколайовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності та стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 75 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 31.10.2003 року ОСОБА_2 , що діяла від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком Ігорем Миколайовичем та який зареєстровано в реєстрі за № 5361.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Панасюк Валерії Олексіївни, Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 56817241 від 25.02.2021 року.

Припинено право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:027:0040 площею 0,0075 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 7 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 3 395,06 грн. з кожного.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_2 не є підписантом оскаржуваного Договору дарування від 31 жовтня 2003 року, який зареєстровано в реєстрі за № 5361 та посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком Ігорем Миколайовичем, а сам підпис виконаний іншою, не встановленою особою. Крім того, ОСОБА_2 не могла бути підписантом в оскаржуваному договорі в силу відсутності довіреності, яка б надавала їй право діяти від імені ОСОБА_1 для реалізації спірної земельної ділянки.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що згідно з витягом з Єдиного реєстру довіреностей № 51884070 встановлено, що ОСОБА_1 , 26.06.2006 року згідно поданої нею заяви, було припинено дію довіреності. Даний витяг спростовує покази ОСОБА_1 що вона не видавала жодної довіреності для ОСОБА_2 та покази свідка - відповідача ОСОБА_2 , що їй жодна довіреність не видавалася.

Отже ОСОБА_1 знала про укладений договір в день його укладення, та видавала довіреність на здійснення її представництва при укладенні такого договору ОСОБА_2 ..

Однак в оскаржуваному рішенні суд не надав аналізу цьому документу.

У рішенні суду відображено, що відповідач ОСОБА_2 заперечила підписання від імені ОСОБА_1 договору дарування земельної ділянки від 31 жовтня 2003 року, який зареєстровано в реєстрі за № 5361 і виключно з цих підстав суд встановив, що ОСОБА_2 не підписувала даний договір.

У зв`язку з показами ОСОБА_2 , представником відповідача ОСОБА_3 , було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, яке залишено судом без задоволення.

Також представником відповідача ОСОБА_3 було заявлено клопотання про долучення доказів, а саме копії змін в технічну документацію про складання державного акта на право спільної сумісної власності на землю для ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 , які внесені на підставі договорів дарування від 31.10.2003 року, №№ 5357, 5361, 5365.

Зазначені документи містять інформацію, заяви та особисті підписи ОСОБА_1 та підтверджують факт обізнаності нею про укладання оспорюваного договору дарування, замовлення та отримання нею такої документації. Однак, судом було відмовлено в задоволенні такого клопотання про долучення доказів. Мотивів такої відмови не було наведено.

До початку підготовчого судового розгляду позивачем ОСОБА_1 було надано лист від 20.04.2023 року № 44/01-16 від приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Онищука І.М. адресований для неї, в якому вказано, що 31.10 2003 року від імені ОСОБА_1 були посвідчені і інші договори дарування з ОСОБА_7 31.10.2003 року №5357 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 №5356.

Однак, зазначені особи, які були обдаровані ОСОБА_1 спільно з іншими співвласниками, в той же день разом з відповідачем ОСОБА_3 , не були залучені до даної справи. Таке рішення може безпосередньо вплинути на їх права та обов`язки.

Щодо стягнення моральної шкоди, то жодних доказів наявності заподіяної позивачу шкоди, протиправності діяння відповідача, наявності причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача позивачем не надано, а судом не встановлено.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, за пропуском строків давності.

17 травня 2024 року представником ОСОБА_1 адвокатом Кхатером Ф.Е. подано відзив на апеляційну скаргу, у якому той покликається на законність рішення суду.

Вказує, що в матеріалах справи відсутня копія довіреності на підставі якої нібито діяла ОСОБА_2 відчужуючи земельну ділянку, що унеможливлює підтвердження твердження апелянта щодо належної перевірки повноважень представника за довіреністю та перевірки дійсності довіреності за даними Єдиного реєстру доручень, посвідчених у нотаріальному порядку. Крім того неможливо встановити сам зміст довіреності та надані нею повноваження, а також кому вони були надані.

Апелянтом не доведено неможливість представнику ОСОБА_3 - адвокату Конончук І.М. клопотати про проведення почеркознавчої експертизи у визначений для цього законом строк.

Враховуючи, що клопотання про призначення почеркознавчої експертизи подано з порушенням відповідних процесуальних строків та без належного обґрунтування причин його подання з порушенням таких строків, суд його відхилив, оскільки не вбачав підстав для його розгляду на тій стадії судового процесу.

Пояснює, що рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення є висновки суду про права та/чи обов`язки цієї особи або якщо у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про її права та/чи обов`язки.

Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду без змін.

14 червня 2024 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу.

Пояснює, що на день підписання оскаржуваного договору вона перебувала за межами України та не могла підписати даний договір, підпис у договорі дарування земельної ділянки з кадастровим номером :01:027:0040 площею 0,0075 га. від 31.10.2003 року, виконаний не нею, а іншою особою, про що вона повідомила органам національної поліції та за даним фактом було відкрито кримінальне провадження.

Вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, просить про залишення рішення суду без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Рівненської міської ради від 09 квітня 2003 року № 290 передано ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 в спільну сумісну власність безоплатно земельну ділянку, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 742 кв.м. (а.с. 19-20, том 1).

На підставі даного рішення ОСОБА_1 , ОСОБА_6 і, ОСОБА_4 02 жовтня 2003 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії РВ № 033862, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 3229 (а.с. 11, том 1).

ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 є власниками квартир у будинку, що розташований на вищезазначеній земельній ділянці, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13, том 1).

Як вбачається із матеріалів справи 31 жовтня 2003 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , від імені якої діяла ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М. за р. № 3103 від 26.06.2003 року, (дарителі) та ОСОБА_3 (обдарований) укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 5361, згідно якого дарителі подарували обдарованому земельну ділянку, площею 75 кв.м., розташовану за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 21, том 1).

Того ж дня 31.10.2003 року ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , від імені якої діяла ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу за р. № 3103 від 26.06.2003 року, уклали ще два договори дарування належної їм земельної ділянки, що посвідчені приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу за р. № № 5357, 5365: подарували ОСОБА_8 земельну ділянку, площею 145 кв.м., розташовану за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 70, том 2), та ОСОБА_7 земельну ділянку, площею 300 кв.м., розташовану за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 66, том 2).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 311452114 за ОСОБА_3 23 лютого 2021 року зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0075 га, з кадастровим номером :01:027:0040 (а.с. 22, том 1).

ОСОБА_1 оспорює право власності ОСОБА_3 на вищезазначену земельну ділянку, мотивуючи це відсутністю своєї волі на вчинення правочину договору дарування від 31.10.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 5361, оскільки вона не уповноважувала ОСОБА_2 на представництво її інтересів при укладенні вказаного правочину, а тому, на підставі положень ст. 203, 215, 232 ЦК України просить визнати вищезазначений договір недійсним.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі їх суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) Верховним Судом роз`яснено, що: наявність сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням.

Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил статей 229-233 ЦК України про правочини, вчинені з дефектом волі під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Тобто як у частині першій статті 215 ЦК України, так і в статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі (що підтверджується, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що натомість не спричиняють для них правових наслідків.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

У разі якщо договір виконувався обома сторонами, то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним та може бути оспорюваним.

Висловлене вище про можливість визначити фактичне укладення правочину у спосіб його виконання (за відсутності законодавчих застережень про інше) не суперечить викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) правовому висновку про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) зроблено висновок, що "у випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Порушенням права у такому випадку є не саме по собі існування письмового тексту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкретних дій, які порушують право позивача (наприклад, зайняттям та використанням іншою особою приміщення позивача за відсутності встановлених для цього правових підстав). Протилежне тлумачення означало б, що суд надає документу, підробку якого встановлено належним чином, статус дійсного, визнає настання відповідних правових наслідків за відсутності як волевиявлення, так і інших законних підстав для цього та покладає на особу нічим не обґрунтований обов`язок застосувати для уникнення настання правових наслідків за підробленим документом ті самі способи захисту, що й в умовах, коли правочин дійсно вчинено, а його правомірність презюмується".

Отже, звернення з вимогою про визнання недійсним правочину, який аргументовано тим, що цей договір не підписувався і не укладався за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21), не передбачено законодавством, тобто не є правомірним способом захисту, та не є ефективним.

У разі заперечення самого факту укладення правочину, тобто факту підписання договору та його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про відновлення порушених прав, шляхом викладення відповідного висновку про неукладення оспорюваного договору у мотивувальній частині відповідного судового рішення.

Згідно вимог чинного законодавства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

Аналізуючи встановлені обставини та наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність позивачкою відсутності її волевиявлення на укладення правочину.

Як вбачається зі змісту договору дарування земельної ділянки від 31 жовтня 2003 року, про визнання недійсним якого просить позивачка, від імені ОСОБА_1 діяла ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М., за р. № 3103 від 26.06.2003 року.

При посвідченні вказаного договору нотаріусом встановлено особи сторін, їх дієздатність, повноваження представника ОСОБА_2 перевірено.

Відповідно до листа Міністерства юстиції України за результатом проведеної ним камеральної перевірки, дій приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Онищука Ігоря Миколайовича на предмет дотримання вимог законодавства під час укладання та посвідчення договору дарування земельної ділянки від 31.10.2003 року з кадастровим номером :01:027:0040 по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) встановлено, що до примірника договору дарування, що зберігається у справах приватного нотаріуса Онищука І.М., долучено державний акт на право власності на земельну ділянку серії РВ № 033862, кадастровий номер :01:027:0013.

Згідно з поясненнями приватного нотаріуса Онищука І.М. при посвідченні вказаного договору дарування повноваження повіреної ОСОБА_2 ним було перевірено за вищевказаною довіреністю, яка була чинною. Проте з копій документів, що були надані приватним нотаріусом Онищуком І.М. для проведення перевірки, вбачається, що у порушення пункту 33 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року № 18/5 (яка діяла на момент посвідчення договору), до примірника договору дарування, що зберігається у справах нотаріуса, не долучено вказану довіреність. Згідно з записом в графі 3 реєстру для реєстрації нотаріальних дій особу ОСОБА_2 приватним нотаріусом Онищуком І.М. було встановлено за паспортом серії НОМЕР_1 виданим Рівненським МУ УМВС України 24.04.1996 року (а.с. 192, том 1).

Відповідно до поданого до суду першої інстанції представником приватного нотаріуса Онищука І.М. Повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей (перевірка дійсності довіреності) № 51884070 від 26.01.2024 року 26.06.2003 року нотаріусом було посвідчено довіреність (Бланк ВАМ 060466) за номером у реєстрі нотаріальних дій 3103, що відповідає інформації про довіреність ОСОБА_2 , яка зазначена у договорі дарування земельної ділянки.

20.10.2004 року нотаріусом внесено запис про реєстрацію припинення дії довіреності, яка була попередньо чинна до 26.06.2006 року (а.с. 196, том 1).

Вказаним витягом з Єдиного реєстру довіреностей спростовуються доводи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відсутність між ними правовідносин представництва.

Покликання ОСОБА_1 на внесення відомостей до ЄРДР за № 0002371 за фактом вчинення щодо неї кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, як на доказ укладення 31 жовтня 2003 року договору дарування, що зареєстрований у реєстрі за № 5361 за відсутності її волевиявлення суперечать положенням чинного законодавства, а саме закріпленому у ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КК України принципу презумпції невинуватості.

ОСОБА_1 не надано вирок суду, у якому встановлено факт вчинення щодо неї злочинних дій, на які вона покликається у позовній заяві, а сам факт порушення кримінального провадження задля перевірки обставин, викладених у заяві ОСОБА_2 до Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 11.08.2021 року не є належним доказом злочинних дій: відчуження земельної ділянки з використанням підробленої довіреності.

Виключно пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які перебувають між собою у родинних стосунках, а саме є донькою та матір`ю, не є достатніми доказами для встановлення фактів відсутності між ними правовідносин представництва та не укладення ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 договору дарування ОСОБА_3 земельної ділянки.

Оскільки позивачкою не доведено відсутність власного волевиявлення на укладення 31 жовтня 2003 року договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 5361, з огляду на презумпцію правомірності правочину, тягар спростування якої лежить саме на ній, у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити у повному обсязі.

Ураховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Онищук Ігоря Миколайовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності та стягнення моральної шкоди.

На підставі ст.ст. 11, 202, 203, 717 ЦК України та керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2024 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Онищук Ігоря Миколайовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності та стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 8857 грн 20 коп судові витрати сплачені за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий суддя Шимків С.С.

Судді: Гордійчук С.О.

Хилевич С.В.