Справа№592/978/24
Провадження №2/592/800/24

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Алфімової І. В. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

19.01.2024 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Казак Михайло Владиленович до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди, із змісту якого вбачається, що позивачка є власницею квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Над квартирою позивача розташована квартира відповідачки. 19.06.2023 року сталось залиття квартири позивачки. 22.06.2023 року комісією працівників ТОВ Керуюча компанія ДомКомСуми був складений акт обстеження. Згідно акту обстеження від 22.06.2023 року причиною залиття квартири АДРЕСА_2 стало недбале поводження з інженерними мережами у вищерозташованій квартирі АДРЕСА_3 . Позивачка намагалась врегулювати конфлікт мирним шляхом, проте відповідачка відмовилась відшкодовувати завдану шкоду. Згідно звіту про визначення матеріальних збитків, що нанесені власниці пошкодженого майна внаслідок затоплення двокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , вартість матеріального збитку на дату оцінки складає 26459,00 грн. . За правилами ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власність зобов`язує (ч. 4 ст. 319 ЦК України) . Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЖК України громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках та в інших місцях загального користування. Згідно ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України Про механізм впровадження Закону України Про приватизацію державного житлового фонду № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки, проводити за власні кошти ремонт квартири. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) . Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, за залиття квартири ( АДРЕСА_4 ) відповідачка, в силу вимог закону, має нести майнову відповідальність за заподіяну шкоду. Натомість, відповідачка добровільно відшкодувати шкоду спочатку погодилась, а потім відмовилась. Однак, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 331/4392/16-ц в постанові від 04.04.2018 року сформулював правовий висновок про те, що відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови від 27.03.1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди , розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідачку покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивачка доводить наявність шкоди та її розмір. Відтак, враховуючи те, що причиною залиття квартири, що розташована за адресою: : АДРЕСА_4 , є недбале поводження з інженерними мережами у вищерозташованій квартирі АДРЕСА_3 , а тому відповідачка, в силу вимог закону, має нести відповідальність за спричинену шкоду. Також, згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи вищевикладене, протиправними діями відповідачки позивачці було завдано моральної шкоди, які виразились у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та тривалої неможливості нормального користування ним. В даному випадку позивачка визначила розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) , яких зазнала позивачка, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану в сумі 14000,00 грн. . Законом обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору не визначений, тому заходів досудового врегулювання спору не проводилось. Заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не вживалось. Інших позовів до цієї ж відповідачки з тим самим предметом та з тих самих підстав не подавалось. Орієнтовний розмір судових витрат становить: - судовий збір 1211,20 грн. ; - витрати на проведення будівельно-технічного дослідження 3500,00 грн. ; - витрати на правничу допомогу 15000,00 грн. . На підставі викладеного він просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 26459,00 грн. матеріальної шкоди, 14000,00 грн. моральної шкоди, 3500,00 грн. витрат на проведення будівельно-технічного дослідження, 15000,00 грн. витрат на правничу допомогу, 1211,20 грн. судового збору (вхідний № 2413/42 від 19.01.2024 року) (а. с. 1-4) .

Ухвалою Квопаківського районного суду м. Суми від 26.01.2024 року у справі № 592/978/24, провадження № 2/592/800/24 було прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 ) про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Було ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Було ухвалено призначити по справі підготовче судове засідання на 20.02.2024 року на 11 годину 00 хвилин за адресою: м. Суми, вулиця Маґістратська, буд. 12, зал судових засідань № 11, про що повідомити учасників справи. Копію ухвали про відкриття провадження у справі було постановлено надіслати учасникам справи разом з копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів відповідачу. Було ухвалено роз`яснити відповідачу право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надіслати: 1) суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду) , що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Було ухвалено роз`яснити учасникам справи, що на підставі п. 4 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: ненадання копії відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України: http://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/csz/ . Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею. Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала набрала законної сили (https://reyestr.court.gov.ua/Review/116620187) (а. с. 58) .

19.02.2024 року відповідачка ОСОБА_3 надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позов, із змісту якого вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданих залиттям квартири. Розглянувши заяву позивачки, вона знаходить її необґрунтованою, виходячи з наступного. Згідно акту про залиття від 22.06.2023 року комісія ТОВ Керуюча компанія ДомКомСуми у складі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 склали цей акт про те, що 19.06.2023 року в квартирі АДРЕСА_6 було виявлено сліди залиття у туалеті, в коридорі, кухні та кімнаті. Причина залиття: недбале поводження з інженерними мережами в вищерозташованій квартирі № 25. П. 1.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 року, визначено, що повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг, регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг, порядок доступу до житла та іншого володіння для ліквідації аварій, проведення оглядів технічного стану, перевірки показів засобів обліку, права та обов`язки споживачів, виконавців, виробників, оформлення претензій споживачів до виконавців, порядок укладання договорів у сфері житлово-комунальних послуг визначаються згідно із Законом України Про житлово-комунальні послуги . Відповідно до п. 2.3.6. Правил у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4) . Відповідно до додатку 4 до п. 2.3.6. Правил акт про залиття, аварію, складається комісією у складі: головного інженера виконавця послуг, голови комісії, майстра технічної дільниці, майстра ремонтної дільниці, слюсаря-сантехніка (слюсаря-електрика) , представника власника будинку, будинкового комітету, в якому описується, що трапилось і які наслідки (що залито, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено; з зазначенням причини залиття, аварії, що трапилось (чітко зазначивши причину залиття) ; акт повинен містити висновки і рекомендації комісії (надаються висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та інше) ; члени комісії повинні підписати акт та з актом повинні бути ознайомлені мешканці квартир, які його також підписують. В абз. 2 п. 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджений наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року за № 76, передбачено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (Додаток 4) . Натомість Додаток 4 вимагає чітко зазначити причини, а саме: несанкціоноване втручання мешканців у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо) , незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та інше. Додаток 4 Правил при складанні акту вимагає надати висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та інше. Окрім того, акт повинен містити інформацію про ознайомлення мешканців квартир щодо відомостей даного акту. У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року № 12/20-11-1975 Щодо ремонту квартири після залиття також зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної особи є обов`язковою. Якщо винуватець події відмовляється підписувати акт, необхідно запросити свідків з числа сусідів. Вони також можуть засвідчити факт затоплення та скласти опис пошкоджень та зіпсованого майна. Тобто факт залиття, характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі винної особи. З наведеного вбачається, що на підтвердження позовних вимог позивач повинен надати в розпорядження суду належні та допустимі докази, які б підтверджували факт залиття квартири, зокрема комісійний акт, який складено із додержанням вищевказаних вимог Правил, яким би було зафіксовано, зокрема, сам факт залиття, а також причини залиття та завдані пошкодження, висновок відповідної експертизи щодо встановлення причин залиття. Аналізуючи акт про залиття, який був наданий представником позивачки, як доказ на підтвердження своїх вимог, вона звертає увагу суду на те, що висновок комісії про те, що причиною залиття квартири могло бути недбале відношення до інженерних мереж та сантехнічного обладнання мешканців квартири, є припущенням. Також в акті не вказані посади членів комісії, не визначений обсяг необхідного ремонту приміщень квартири, не зафіксовано відомості щодо потерпілої та винної сторони, як і будь-які дані про осіб, присутніх при складанні акта. До того ж, акт не був підписаній ні нею, ні позивачкою чи її представником, що позбавило її можливості подання доказів на його спростування. Вона зауважує на тому, що комісія складалась із двох чоловік, а не з трьох, як зазначається в акті. Таким чином, даний акт викликає сумніви щодо його неупередженості. Слід також зазначити про те, що даний акт не містить даних про те, що вищевказана комісія відвідувала квартиру АДРЕСА_7 для перевірки факту та причин залиття, оскільки комісія насправді не піднімалась поверхом вище для того, щоб визначити причину залиття її саме власниками квартири АДРЕСА_3 , чи поверхом ще вище, наприклад, власниками квартири АДРЕСА_8 . Крім того, акт про залиття повинен складатися у терміновому порядку у день надходження відповідної заявки мешканця (мешканців) квартири, в якій відбулося залиття. Проте слід взяти до уваги, що даний акт було складено через 3 дні з моменту можливого залиття, що обґрунтовано викликає сумнів стосовно об`єктивності встановлених у ньому даних. Більше того, за вказаних обставин, взагалі неможливо встановити конкретну дату та час залиття, дата вказана зі слів сина позивачки, а тому вона вважає, що даний документ не може бути прийнятим як доказ. Тобто цей акт не відповідає формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій . Враховуючи норми чинного законодавства та правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21.02.2018 року у справі № 2-1974/11) , можливо дійти висновку про те, що акт від 22.06.2023 року не може бути належним та допустимим доказом заподіяння нею з її вини майнової шкоди позивачці. У висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 1714 від 27.06.2023 року, на який також посилається позивачка, як на підтвердження своїх вимог, було встановлено величину матеріального збитку позивачці, проте не було виявлено причину залиття квартири, а тому даний висновок не є належним і допустимим доказом спричинення нею шкоди позивачці. До того ж, у вищенаведеному висновку вказано, які саме ремонтно-будівельні роботи необхідно виконати. Між тим позивачкою не доведено причинно-наслідкового зв`язку між її діями та завданою нею шкодою саме в такому обсязі та розмірі. Варто зазначити про те, що ні комісія ТОВ Керуюча компанія ДомКомСуми , ні експерт Андреєв Л. Г. , що склав вищезазначений висновок, не оглядали квартиру АДРЕСА_7 , тому їх висновки щодо затоплення квартири є припущеннями. За положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) , що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Основного Закону України. Також вона звертає увагу суду на те, що позивачкою не було надано в розпорядження суду висновку експерта, за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, яким би було б встановлено причину залиття належної позивачу квартири, причино-наслідковий зв`язок між діями винних осіб та завданою шкодою. Власне, перед експертом і було поставлене лише одне питання: визначити величину матеріального збитку, заподіяного в результаті залиття приміщень квартири АДРЕСА_6 . Повторно вона звертає увагу суду на те, що квартиру АДРЕСА_3 експерт не оглядав. Так, положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Однак належних доказів про те, що збитки були спричинені позивачці внаслідок саме її дій суду не було надано, причина залиття квартири не встановлена, акт від 22.06.2023 року складений з порушенням норм чинного законодавства. Ч. ч. 6, 7 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, а також вину завдавача шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Ч. 2 ст. 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини. Проте, саме на позивачку покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Вона вважає, що позивачкою не встановлена та не доведена протиправність її поведінки саме за шкоду, заподіяну майну позивачки та наявність саме її вини. Крім того, позовна заява не містить даних про те, в чому ж полягає протиправність її поведінки, якими неправомірними діями чи бездіяльністю нею завдано шкоду позивачці. В той же час, вона вважає за необхідне повідомити суд про те, що в квартирі АДРЕСА_6 , власницею якої є позивачка, проживає її син ОСОБА_7 . В квартирі АДРЕСА_3 , що належить їй на праві спільної сумісної власності, за цією ж адресою, в червні 2023 року проживали її знайомі. Між її знайомими та сином позивачки виник конфлікт з приводу того, що зі стелі в квартирі АДРЕСА_2 просочилась вода. Казак Т. М. викликав представників ТОВ Керуюча компанія ДомКомСуми . Вона теж була присутня при огляді представниками квартири АДРЕСА_2 . Дана квартира була у занедбаному стані, а стеля і стіни були в плямах рудого кольору. Плями були сухі та незрозумілого походження. Особисто їй не було зрозуміло, коли утворились ці плями. В квартирі АДРЕСА_9 підлога, сантехніка та труби були сухими, але в цю квартиру комісія не мала наміру йти. Причину утворення плям комісія зафіксувала зі слів ОСОБА_7 . Їй не було запропоновано ознайомитись з актом складеними представниками ТОВ Керуюча компанія ДомКомСуми , та підтвердити свою присутність при складенні підписом. Оскільки вона не визнає позовні вимоги, то вважає необґрунтованими стягнення з неї витрат за проведення будівельно-технічного дослідження у сумі 3500 грн. та витрат зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. . В той же час, позивачкою не були надані доказів в обґрунтування доводів про наявність у неї моральних страждань, які вона оцінила в суму 14000 грн. . Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. В п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 7 від 28.09.1990 року зазначено про те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної) , прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) , яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивачкою не було надано доказів в обґрунтування доводів про наявність у неї моральних страждань та на підтвердження підстав для відшкодування моральної шкоди, а також зазначеного розміру моральної шкоди. Саме по собі зазначення у позові про заподіяння моральної шкоди, без доведення факту заподіяння моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачки та душевними стражданнями позивачки, не може бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди. Позивачка не довела, з яких підстав нею визначено розмір моральної шкоди у розмірі саме 14000 грн. . Представник позивачки в позовній заяві зазначає про те, що протиправними діями відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, які виразились у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та тривалої неможливості нормального користування ним . Проте, позивачка проживає в іншій країні та не користується майном. Пропозицію врегулювати конфлікт мирним шляхом вона самостійно відхилила. Представник позивачки оцінює розмір моральної шкоди в сумі 14000 грн. з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану . Однак ніяких доказів на підтвердження змін у стані здоров`я позивачки та у її життєвих і виробничих стосунках він не наводить. Що стосується вимог про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн. , то вони є необґрунтованими. Відповідно до ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) , виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) ; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) ; 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Представник позивачки адвокат Казак М. В. явно завищив витрати на професійну правничу допомогу, з урахуванням того, що фактично захищає інтереси сина ОСОБА_7 , який продовжує проживати в зазначеній вище квартирі та інтереси позивачки-колишньої дружини. Такий підхід до визначення розміру витрат на правову допомогу розцінюється нею як збагачення за її рахунок, а тому є неприйнятним та таким, що не підлягає задоволенню в суді, враховуючи складність справи та об`єктивно витрачений час адвокатом по сприянню досягнення цілей у даній справі. Такий вид надання правничої допомоги, оцінений адвокатом у 15000 грн. є некоректним з огляду на вимоги ст. 137 ЦПК України, не містить детального опису даних послуг, документально не підтверджений і, на думку відповідачки, вказаний з метою штучного завищення загального розміру правничої допомоги та отримання позивачкою безпідставного матеріального збагачення. Той факт, що позивачка погодилась оплатити адвокату 15000 грн. за його послуги, не означає безумовне покладення на відповідача обов`язку по оплаті цієї суми на користь позивачки, в разі задоволення її позову. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням правом в інших формах. Відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є принципи справедливості, добросовісності та розумності. На підставі наведеного, вона просила відмовити ОСОБА_8 у задоволенні позовних вимог у зв`язку з необґрунтованістю. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з позовом та додатком до нього вона одержала в поштовому відділенні 07.02.2024 року (копія повідомлення додається) . Оскільки днем отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі є день його вручення, відтак вона вважає за необхідне поновити строк для подання відзиву на позов. Тому вона просила поновити встановлений судом строк на подачу відзиву на позовну заяву, пропущений з поважних причин (вхідний № 6373/24 від 19.02.2024 року) (а. с. 62-64) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.08.2024 року у справі № 592/978/24, провадження № 2/592/800/ 24 було закрито підготовче провадження та було призначено справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди до судового розгляду по суті на 21.10.2024 року на 10 годину 00 хвилин. В судове засідання було ухвалено викликати сторони. Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. Ухвала набрала законної сили 21.08.2024 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/121117922) (а. с. 83) .

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 , її представник адвокат Казак Михайло Владленович, відповідачка ОСОБА_2 не прибули. Від них до суду надійшли клопотання про розгляді справи у їх відсутність (а. с. 61, 67, 71, 73, 77, 80, 87) .

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ознайомившись із позовною заявою, відзивом на позовну заяву, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, суд дійшов наступного висновку.

Позивачка ОСОБА_1 є власницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 07.10.2003 року (а. с. 45, 46) .

Відповідачка ОСОБА_2 є співвласницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_10 , на підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28.03.2008 року (а. с. 43, 44, 88, 89) .

19.06.2023 року відбулося залиття квартири та даний факт було зафіксовано актом обстеження про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 22.06.2023 року, затвердженим директором ТОВ КК ДомКомСуми ОСОБА_9 . Даний акт було підписано комісією у складі: інженера ОСОБА_4 ; майстра ОСОБА_5 ; секретаря ОСОБА_6 , представника кв. 21 ОСОБА_10 , склали цей акт про те, що 19.06.2023 року в буд. АДРЕСА_4 трапилось залиття, є наявні наслідки залиття, а саме: - в туалеті на стелі, пофарбованій крейдою, є сліди залиття у вигляді рудих, мокрих плям площею до 0,5 м ? ; - в коридорі на стелі, пофарбованій водоемульсійною фарбою, є сліди залиття в вигляді рудих, мокрих плям прощею до 2,0 м ? , на стінах, поклеєних шпалерами, є мокрі плями площею до 2,5 м ? та відлущення шпалер до 1,5 м ? ; - в кухні на стелі, пофарбованій водоемульсійною фарбою, є сліди залиття в вигляді рудих, мокрих плям площею 1,0 м ? ; - в кімнаті на стелі, поклеєній шпалерами, є руді мокрі плями площею до 1,5 м ? та відлущення шпалер до 0,5 м ? . Причиною залиття кв. 21 стало недбале поводження з інженерними мережами в вищерозташованій кв. 25. Висновки і рекомендації: - внутрішньобудинкові не пошкоджені. На момент обстеження протікання не виявлено (а. с. 5, 25) .

Згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 1714 від 27.06.2023 року величина матеріального збитку, заподіяного в результаті залиття приміщень кв. АДРЕСА_6 , станом на червень 2023 року складає 26459 (двадцять шість тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) грн. (а. с. 6-41) .

Шкоду відповідачка в добровільному порядку відмовилася відшкодувати.

Абз. 2 п. 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за № 927/11207, передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (додаток 4) (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/z0927-05#Text) .

У додатку № 4 до цих Правил зазначено про те, що факт залиття квартири, та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства) , яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства) , яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства) , яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік) ; прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість) ; висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Розмір збитків може підтверджуватися кошторисом витрат, складеним будівельною організацією, яка має відповідні дозволи, а також висновками будівельно-технічної експертизи та товарознавчої експертизи, якщо, окрім, пошкодження помешкання було пошкоджено інше майно (меблі, побутова техніка, тощо) .

Відповідно до ч. 3 ст. 102 ЦПК України (ЦПК) висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника судового процесу або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Отже, власник житла, якому було завдано збитки, має право замовити висновок експертизи до подачі позову до суду, вибравши будь-якого експерта, який володіє необхідними знаннями.

Таким чином, суд не може взяти до уваги заперечення відповідачки щодо акту про залиття та звіту про оцінку майна, які суд вважає належними та допустимими доказами у даній цивільній справі (ст. ст. 77, 78 ЦПК України) .

Зобов`язання із заподіяння шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

П. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди № 6 від 27.03.1992 року передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювана шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювана, г) вина (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0006700-92#Text) .

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди та її розмір.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність вини відповідачки у залитті квартири, оскільки відповідальність за завдану позивачці ОСОБА_1 майнову шкоду внаслідок залиття квартири несе саме відповідачка ОСОБА_2 .

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Отже, що стосується вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 26459,00 грн. , то суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Оскільки відповідачкою не було надано суду будь-яких переконливих доказів того, що затоплення квартири позивачки та пошкодження її майна сталося не з її вини, оскільки відповідачкою не було спростовано розмір заподіяної нею шкоди, визначений висновком, наданим позивачкою, відтак суд дійшов висновку про те, що в цій частині вимоги позивачки є обґрунтованим та таким, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Отже, що стосується вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 15000 грн. , то суд дійшов наступного висновку.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 от 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) , яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0004700-95#Text) .

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, в тому числі, змагальність сторін, диспозитивність.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України.

При зверненні до суду дана особа повинна доводити свою юридичну заінтересованість у справі. Завдяки такому підходу реалізується принцип диспозитивності цивільного процесу.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При розгляді даної цивільної справи судом також було встановлено, що позивачці ОСОБА_1 саме протиправними діями відповідача ОСОБА_2 була заподіяна моральна шкода. При визначенні розміру моральної (немайнової) шкоди судом було враховане наступне. 1. Чинники причини. Мають місце зміни в емоційному стані ОСОБА_1 обумовлені дією специфічної причини, якою стало залиття відповідачкою квартири. Перенесені психологічні страждання спричинили проблематизацію життя ОСОБА_1 , наповнивши його стресогенними факторами в важливих сферах життєдіяльності. 2. Чинники умов, що сприяють дії причини по формуванню моральних страждань ОСОБА_1 , а саме: зовнішні та внутрішні такі чинники. До зовнішніх чинників відносяться наступні: - незадовільний психологічний стан здоров`я ОСОБА_1 безпосередньо після залиття квартири, що вимагало певної реабілітації. До внутрішніх чинників, що негативно впливали, впливають та посилюють дію причини, відносяться наступні: - низький реабілітаційний потенціал ОСОБА_1 , який не дає змогу повною мірою відірватися від негативних думок та спогадів, пов`язаних з результатом залиття квартири, ОСОБА_1 перенесла певний стрес. Отже, вбачається наявність в психіці ОСОБА_1 негативних змін, обумовлених продуктивною дією причини, в якості якої виступає спричинення їй психологічних страждань в результаті залиття квартири. Ця ситуація призвела до проблематизації життя ОСОБА_1 , наповнила його стресогенними чинниками в важливих сферах його життєдіяльності. Вказаний механізм став ведучим у формуванні моральних страждань та розвитку моральної травматизації, що завдало моральної шкоди ОСОБА_1 . Чинники умов, що сприяють дії причини по формуванню моральних страждань ОСОБА_1 , а саме: - незадовільний психологічний стан здоров`я ОСОБА_1 безпосередньо після залиття квартири ; - погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 ; - низький реабілітаційний потенціал ОСОБА_1 ; - порушення активного соціального функціонування особистості носить глобальний, безповоротній характер та не може відновитися у повній мірі. Крім того, має місце деформація індивідуальних особливостей ОСОБА_1 : - підвищена психологічна напруженість; - значні труднощі адаптації; - підвищена сензитивність (загострена чутливість до впливу середовища) ; - порушення звичайного зрівноваженого соціального, професійного та життєвого статусу.

Отже, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Таким чином, враховуючи принцип розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про те, що з відповідачки слід стягнути на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 1400 грн. , спричинену внаслідок залиття квартири та, відповідно, пошкодження майна, у зв`язку з чим ОСОБА_1 понесла певні моральні страждання та була вимушена звернутися за захистом порушених прав до суду через відсутність бажання ОСОБА_2 відшкодовувати завдану майнову шкоду у добровільному порядку.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

П. 6 ч. 3 ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного судочинства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Отже, що стосується позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь судового збору в розмірі 1211,20 грн. , то суд дійшов наступного висновку.

Оскільки суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог про стягнення з відповідачки на користь позивачки відшкодування матеріальної шкоди, відтак суд дійшов висновку про те, що в цій частині вимоги позивачки є обґрунтованим та таким, що підлягають задоволенню (а. с. 51) .

Отже, що стосується позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь судових витрат, понесених на проведення будвельно-технічного дослідження в розмірі 3500 грн. , то суд дійшов наступного висновку.

Загальними засадами цивільного законодавства є, в тому числі, справедливість, добросовісність та розумність.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ці принципи закріплюють у національному законодавстві положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ч. ч. 6, 7 ст. 139 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Як вбачається з матеріалів справи 27.06.2023 року ОСОБА_1 сплатила судовому експерту ОСОБА_11 за оцінку збитку, завданого залиттям квартири, суму в розмірі 3500 грн. , що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції від 27.06.2023 року (а. с. 6, 42) .

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на проведення будівельно-технічного дослідження в розмірі 3500,00 грн. .

Надаючи оцінку вимогам позову про стягнення з відповідачки витрат позивачки на правову допомогу в сумі 15000,00 грн. суд виходить із такого.

Згідно з положеннями ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність ) . Відповідно до ст. 19 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність ) . Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно рішенню Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v023p710-09#Text) .

Встановлена на законодавчому рівні можливість сторін отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту своїх прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16, провадження № 11-562ас18 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.) , документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження) . Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені (https://reyestr.court.gov.ua/Review/75149541) .

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) .

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, у т. ч. , належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Так, в позовній заяві представник позивачки зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди, який становить 15000 грн. (а. с. 4) .

Також позивачкою був наданий суду ордер на надання правничої (правової) допомоги на підтвердження укладення між ОСОБА_1 та адвокатом Казак Михайлом Владиленовичем договору про надання правової допомоги № 07/08-2023 від 07.08.2023 року (а. с. 52) .

Ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачає, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) , виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 року Лавентс проти Латвії (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено про те, що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними та становлять розумну суму (рішення Європейського суду з прав людини у справах Ніколова проти Болгарії та Єчюс проти Литви , п. п. 79, 112, відповідно) .

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) , а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України" (заява № 19336/04) зазначено про те, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268) .

Ч. 4 ст. 137 ЦПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) ; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) ; 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 5 ст. 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Таким чином, на основі з`ясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди, слід задовольнити частково. Слід стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 26459,00 грн. . Слід стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заподіяну моральну шкоду в розмірі 1400,00 грн. . Слід стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на проведення будівельно-технічного дослідження в розмірі 3500,00 грн. . Слід стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн. . Слід стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 1211,20 грн. .

Європейський суд з прав людини вказав про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України (Seryavin And Others v Ukraine ) від 10.02.2010 року, заява № 4909/04, § 58) .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 267, 268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 26459,00 грн. .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заподіяну моральну шкоду в розмірі 1400,00 грн. .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на проведення будівельно-технічного дослідження в розмірі 3500,00 грн. .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн. .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 1211,20 грн. .

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Головуючий: І.Г. Бичков