ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4492/24 Справа № 197/452/23 Суддя у 1-й інстанції - Шевченко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 197/452/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Зубакової В.П.,

суддів Бондар Я.М., Тимченко О.О.,

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Карпівська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2023 року, яке ухвалено суддею Шевченко О.В. у смт Широке Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

УСТАНОВИВ:

В травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про встановлення факту, визнання права на земельну частку (пай).

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки - ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки ОСОБА_3 .

Після смерті спадкодавиці ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до числа якої входить право на земельну частку (пай) в розмірі 3,86 га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у складі земель, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського підприємства «Родіна», право на яку за спадкодавицею підтверджується Державним актом на право колективної власності КСП «Родіна» серії ДП Шр-№ 1 від 18 січня 1995 року та додатком № 1 до зазначеного державного акту списком громадян членів КСП «Родіна».

Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до числа якої входить право на земельну частку (пай) в розмірі 3,86 га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у складі земель, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського підприємства «Родіна», право на яку за спадкодавцем підтверджується Державним актом на право колективної власності КСП «Родіна» серії ДП Шр-№ 1 від 18 січня 1995 року та додатком № 1 до зазначеного державного акту списком громадян членів КСП «Родіна».

Разом з тим, в списках громадян членів КСП «Родіна» ім`я матері позивачки помилково зазначено « ОСОБА_4 » (мовою оригіналу), що є єдиною перешкодою у підтвердженні права позивачки на спадкову земельну частку (пай) після померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Постановою державного нотаріуса позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як спадкодавці за життя не отримували Сертифікату на право на земельну частку (пай) і право власності на земельну ділянку не реєстрували, а в списку-додатку до Державного акта на право колективної власності на землю анкетні дані спадкодавиці ОСОБА_5 невірно зазначені.

На підставі викладеного, уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд встановити юридичний факт, що право на земельну частку (пай) в розмірі 3,86 в умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у складі земель, яка перебувала у колективній власності КСП «Родіна» (Список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства (Додаток 1 до Державного акта на право колективної власності на землю (Серії ДП Шр - № 1), виданого 18.01.1995, в якому за № 770 зазначено ім`я « ОСОБА_6 » (мовою оригіналу) належать ОСОБА_2 , 1932 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за позивачкою право на земельну частку (пай) в розмірі 3,86 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель не витребуваних паїв колишнього КСП «Родіна» або земель державного запасу (резерву), які розташовані на території Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, згідно з Державним актом на право колективної власності КСП «Родіна», серії ДП Шр - № 1 від 18 січня 1995 року та додатком № 1 до зазначеного державного акту списком громадян членів КСП «Родіна», яке належало померлій 10 травня 1994 року ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом.

Визнати за позивачкою право на земельну частку (пай) в розмірі 3,86 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель не витребуваних паїв колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства «Родіна» або земель державного запасу (резерву), які розташовані на території Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, згідно з Державним актом на право колективної власності КСП «Родіна», серії ДП Шр - № 1 від 18 січня 1995 року та додатком № 1 до зазначеного державного акту списком громадян членів КСП «Родіна», яке належало померлому, 14 липня 1994 року ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом.

Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачка, на її переконання, надала суду належні та допустимі докази того, що її батьки, на момент смерті, мали право на отримання земельної частки (паю) при розпаюванні земель колективної власності КСП «Родіна», тобто фактично набули право на земельну частку (пай), проте, не отримали сертифіката.

Висновок суду першої інстанції про те, що на момент смерті спадкодавців вони ще не стали власниками землі, а тому спадкоємці не можуть успадкувати те, що не належало спадкодавцю, є хибним, оскільки спадкодавці були включені до переліку осіб, які мають право на землю, тому набули право на земельну частку (пай).

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, позивачку ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивачки, суд першої інстанції виходив з того, що Державний акт на право колективної власності КСП «Родіна», серії ДП Шр - № 1, виданий 18 січня 1995 року, а спадкодавці померли в 1994 році, тобто спадкодавці не могли стали власниками часток землі (на які посилається позивачка) за життя, адже померли до видачі державного акту.

Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, однак не може погодитись з мотивами відмови в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

У відповідності до частини третьої статті 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 6 «Прикінцеві і перехідні положення» ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК Української РСР 1963 року.

Згідно зі статтею 71 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час видачі державного акту на право постійного користування землею від 11 жовтня 1995 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється у три роки.

Відповідно до статті 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Статтею 76 ЦК Української РСР передбачено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Згідно зі статтею 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Позовна давність забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав інших осіб, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Механізм застосування позовної давності повинен корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права.

Розпаювання земель колишніх колгоспів розпочалось з 1993 року і ці події є загальновідомими, а тому батьки позивачки, як особи, які були включені до Списку осіб, що мають право на земельну частку, повинні були дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) ще з часу видачі КСП імені Шевченка зазначеного вище державного акту на землю.

Разом з тим, за життя батьків позивачки, КСП імені Шевченка не було видано державного акту на землю, однак останні, які були включені до Списку осіб, що мають право на земельну частку, набули право на отримання земельної частки (паю), а позивачка, як спадкоємиця своїх батьків, набула право на спадкування права батьків на отримання земельної частки (паю).

Отже про порушення свого права позивачка мала дізнатись в момент смерті матері - ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в момент смерті батька - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) вказано, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов.

Велика Палата Верховного Суду погодилася з правовим висновком, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, а відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи, що право на позов у ОСОБА_1 виникло з 10 травня 1994 року (момент смерті матері), та з 14 липня 1994 року (момент смерті батька), позивачка, як особа, батьки якої (спадкодавці) були включені до Списку осіб, що мають право на земельну частку, строк позовної давності за її вимогами закінчився 11 травня 1997 року та 15 липня 1997 року, відповідно.

З позовом до суду ОСОБА_1 звернулась лише 01 травня 2023 року, тобто з пропуском строку позовної давності на 24 роки, й поважних причин пропуску цього строку не навела.

Порівняльний аналіз термінів «дізналась» та «повинна була дізнатись», що містились в ст. 76 ЦК УРСР, так само, як і термінів «довідався» і «міг довідатись», застосованих у ст. 261 чинного ЦК України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивачка не знала про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернулась за його захистом до суду, недостатньо.

Позивачка повинна також довести той факт, що вона не могла дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ч. 1 ст. 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачкою ОСОБА_1 не надано суду доказів про те, що вона не знала та не могла знати про порушення свого права.

Отже, у задоволенні позову слід відмовити з підстав пропуску позивачкою позовної давності.

Строк звернення із цим позовом до суду закінчився до набрання чинності ЦК України, тому суд зобов`язаний самостійно застосувати наслідки його спливу без подання відповідної заяви сторонами спору.

Судова практика у спірних правовідносинах є сталою, Верховний Суд неодноразово висловлював подібну правову позицію, зокрема у постановах від 12 червня 2019 року справі № 702/962/17 (провадження № 61-40068св18), від 17 червня 2020 року у справі № 600/528/16 (провадження № 61-36780св18), від 09 вересня 2020 року у справі № 637/53/18 (провадження № 61-1048св19), від 03 листопада 2020 року справі № 530/1367/18 (провадження № 61-19378св19), від 29 вересня 2021 року у справі № 686/14921/19 (провадження № 61-3107св20), від 04 жовтня 2021 року у справі № 190/1185/20 (провадження № 61-7084св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 662/1660/18 (провадження № 61-6204св19), від 08 листопада 2021 року у справі № 615/870/20 (провадження № 61-4437св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 662/1660/18 (провадження № 61-6204св19), від 10 лютого 2022 року у справі № 132/1038/21 (провадження № 61-19793св21), 30 червня 2022 року у справі № 143/849/20 (провадження № 61-1089св21), від 01 лютого 2023 року у справі 289/624/21 (провадження № 61-21014св21), від 06 грудня 2023 року у справі № 190/391/22 (провадження № 61-9705св23).

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що до позовних вимог про встановлення юридичного факту, що право на земельну частку (пай) в розмірі 3,86 в умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у складі земель, яка перебувала у колективній власності КСП «Родіна» (Список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства (Додаток 1 до Державного акта на право колективної власності на землю (Серії ДП Шр - № 1) виданого 18.01.1995, в якому за № 770 зазначено ім`я « ОСОБА_6 » (мовою оригіналу) належать ОСОБА_2 , 1932 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 строк позовної давності не має застосовуватись, однак в задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити з тих підстав, що встановлення такого факту, з урахуванням відмови в задоволенні позовних вимог позивачки про визнання за нею права на земельну частку (пай), не призведе до будь яких правових наслідків.

За таких обставин, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про встановлення факту, визнання права на земельну частку (пай), вважає за необхідне змінити мотиви відмови у задоволенні цих позовних вимог, у зв`язку з чим залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду, на підставі п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, змінює в частині мотивів відмови у задоволенні цих позовних вимог.

Керуючисьст.ст. 367, 374, 375, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2023 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Карпівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про встановлення факту, визнання права на земельну частку (пай), виклавши їх у редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 червня 2026 року.

Головуючий:

Судді: