Справа № 207/6268/23
Провадження № 2/209/713/24
РІШЕННЯ

Іменем України

02 липня 2024 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Багбая Є.Д.

за участі секретаря Полухіної Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ТОВ "Фінансова Компанія "Фінтраст Україна"" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 04 квітня 2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачем було укладено електронний договір позики № 2058280, згідно якого отримав кредит в розмірі 11000,00 гривень строком на 30 днів (дата повернення 04.05.2021) шляхом зарахування кредитних коштів на картку № НОМЕР_1 зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 6567,00 гривень відповідно до Додаткової угоди № 1, строком до 03.06.2021 року. Станом на 03 червня 2021 року зобов`язання відповідача залишилися невиконані. 10 вересня 2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Українські Фінансові операції » укладено договір факторингу № 10-09/2021. На рахунок ТОВ « Українські Фінансові операції» були здійснені оплати на погашення боргу 11.01.2022 року в розмірі 764,46 гривень, 10.02.2022 року в розмірі 1877,21 гривень, 15 серпня 2022 року в розмірі 713,52 гривень. Згідно умов договору факторингу до ТОВ « Українські Фінансові операції» перейшло право грошової вимоги до відповідача у розмірі 30 656,81 гривень. 01 листопада 2023 року між до ТОВ « Українські Фінансові операції» та позивачем було укладено Договір факторингу № 01-11/23 Ф згідно з умовами позивач отримав право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 2058280. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість у 81525,00 гривень, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 25000,00 гривень та нараховані проценти в розмірі 56525,00 гривень. Просить суд стягнути з відповідача суму заборгованость станом на 08 листопада 2023 року за кредитним договором у розмірі 30656,81 гривень і яка складається із суми кредиту в розмірі 11000,00 гривень, сума процентів за користуванням кредиту в розмірі 14156,81 гривень, суми за прострочену позику в розмірі 5500,00 гривень, іфляційні втрати в розмірі 1905,08 гривень, три відсотки річних в розмірі 665,21 гривень. Всього в загальному розмірі 33227,10 гривень, судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 гривень.

23 лютого 2024 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження.

Відповідач в судове засідання не з`явилися, надав відзив на позовну заяву/а.с.85-121/, згідно яких зазначила, що позивачем не доведено, що між ними був укладений кредитний договір, оскільки на підтвердження викладених у позовній заяві обставин Відповідачем надано документ, що має назву «Квитанція за сплату № 85233503 від 04.04.2021», оформлений ТОВ «Універсальне платіжне рішення». Час операції 04.04.2021 р. 17:27 год. Для перевірки обставин, вказаних позивачем у позовній заяві, відповідачем було отримано в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виписку по картці НОМЕР_1 . Зі змісту виписки по картці НОМЕР_1 вбачається, що 04.04.2021 р. від ТОВ «МАНІФОЮ» ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 11 000,00 грн. із призначенням платежу «позика за договором від 04.04.2021 р. № 2058280» не надходили. 04.04.2021 року о 17:27 на картку НОМЕР_1 ОСОБА_1 було зараховано 11 000,00 грн. від не встановленої особи. Квитанція за сплату № 85233503 від 04.04.2021 р. також не дає можливості встановити, що саме ТОВ «МАНІФОЮ» безпосередньо в межах начебто укладеного договору від 04.04.2021 р. № 2058280 перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 11 000,00 грн. Таким чином наявні обставини, що договір позики від 04.04.2021 року № 2058280, в силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1054 ЦК України є неукладеним, внаслідок чого, відсутні законні підстави стягувати із Відповідача на користь Позивача заборгованість за таким договором та заборгованість по процентам. За період з 04.04.2021 р. по 04.05.2021 р. ОСОБА_1 мала сплатити 6 567,00 грн. процентів із розрахунку 218,90 грн. в день. Отже, станом на 04.05.2021 р. ОСОБА_1 мала сплатити 11 000,00 грн. основної заборгованості та 6 567,00 грн. процентів за користування позикою. 04.05.2021 року ОСОБА_1 сплатила на користь ТОВ «МАНІФОЮ» грошові кошти у розмірі 6 567,00 грн., що нею визнається. 04.05.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «МАНІФОЮ» укладено додаткову угоду № 1 до договору позики № 2058280 від 04.04.2021 року, якою строк позики встановлено до 03.06.2021 року. За період з 04.05.2021 р. по 03.06.2021 р. (30 днів) відповідач мала сплатити ще 2 646,30 грн. процентів із розрахунку 88,21 грн. в день. Таким чином, станом на 03.06.2021 р. заборгованість ОСОБА_1 становила: 4 433,00 грн. сума основного боргу, та 9 213,30 грн. процентів (6567,00 грн. процентів за період з 04.04.2021 р. по 04.05.2021 р. та 2 646,30 грн. процентів за період з 04.05.2021 р. по 03.06.2021 р.), а всього 13 646,30 грн. Окрім того, як сам вказує Позивач, 11.01.2022 р. Відповідач сплатила 764,46 грн., 10.02.2022 року - 1 877,21 грн., 15.08.2022 р. - 713,52 грн. Тобто станом на 15.08.2022 р. заборгованість Відповідача становила 1077,81 - заборгованість за позикою та 9 213,30 - заборгованість по процентам, а всього 10 291,11 грн. Тобто, у позовній заяві позивачем невірно вказано розмір заборгованості. Відповідно до додаткової угоди № 1 до договору позики № 2058280 від 04.04.2021 року, строк позики встановлено до 03.06.2021 року, а тому нарахування процентів за період з 04.06.2021 р, по 23.07.2021 р. є незаконним. Також позивачем невірно розрахований розрахунок інфляції та 3% річних, в розмір якої включено нараховані проценти. Також заперечує проти розрахункової суми витрати на правову допомогу, вважаючи її завищеною.

Позивачем долучено відповідь на відзив /а.с.129-139/ та заяву про зменшення позовних вимог /а.с.140-141/, де зазначили, що кредитний договір укладений між ТОВ «МАНІФОЮ» та Відповідачем повністю відповідає вимогам чинного законодавства України. Так, на підтвердження укладання Договору про надання споживчого кредиту позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «g10354», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений Відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що Відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі Кредитний договір. На підтвердження факту перерахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № НОМЕР_1 підтверджується наданою до позовної заяви довідкою ТОВ "Універсальні Платіжні Рішення". Оскільки ТОВ «МАНІФОЮ» не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може. Переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , яка відповідачем вказана особисто в заяві на отримання Кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера, зазначений Платіжний провайдер має відповідну Ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків (додається до позовної заяви) та внесений в Державний реєстр фінансових установ. Крім того, платіжна банківська картка містить захищені та притаманні лише конкретній особі обов`язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента. Надання Кредитору відомостей щодо захищеного номера банківської карти для здійснення переказу грошових коштів, які відомі лише Відповідачу, свідчить що попередньо (до зарахування коштів), сторонами були узгоджені всі істотні умови договору, в тому числі і спосіб здійснення перерахування кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору. Одночасно Позивач інформує, що платіжний провайдер надав первісному кредитору ТОВ «МАНІФОЮ» послуги з переказу грошових коштів відповідно до умов Договору. З огляду на викладене вище, кредитні кошти Відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку № НОМЕР_1 . Розмір відсотків також було заздалегідь погоджено, що визначено в п.2.4 кредитного договору та визначено середньоденний розмір процентної ставки за користування позикою в межах повного строку користування позикою та базова ставка за користування та розмір процентів на прострочену позику, тому розрахунок відсотків проведено за вказаною формулою. Відповідачу до уваги у даному випадку проценти нараховано правомірно у межах погодженого строку надання кредиту, та у межах періоду автопролонгації відповідно.

Дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до Квитанції за сплату № 85233503 від 04.04.2021 року на карту платника НОМЕР_1 було здійснено зарахування в розмірі 11000,00 гривень /а.с.9/.

04 квітня 2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачем було укладено електронний договір позики № 2058280, що підтверджується Паспортом позики /а.с.15-16/ та копією договору /а.с.64-68/.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно Додаткової угоди № 1 до Договору позики 85233503 від 04.04.2021 року /а.с.12-13/ сторонами було погоджено графік повернення позики та сума, яка підлягає поверненню в розмірі 17567,00 гривень та визначено строк позики 03 червня 2021 року.

10 вересня 2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Українські Фінансові операції » укладено договір факторингу № 10-09/2021 /а.с.36-40/ та згідно з реєстром боржників /а.с.18/, який є Додатком № 1 до Договору Факторингу № 10-09/2021 від 10.09.2021 року до ТОВ « Українські Фінансові операції» перейшло право вимоги до відповідача в розмірі 34012,00 гривень. Відповідно до довідки ТОВ «Українські Фінансові операції» /а.с.19/ заборговність ОСОБА_1 згідно реєстру боржників становить 3401,81 гривень. На рахунок ТОВ « Українські Фінансові операції» були здійснені оплати на погашення боргу 11.01.2022 року в розмірі 764,46 гривень, 10.02.2022 року в розмір і1877,21 гривень, 15 серпня 2022 року в розмірі 713,52 гривень.

01 листопада 2023 року між до ТОВ « Українські Фінансові операції» та позивачем було укладено Договір факторингу № 01-11/23 Ф згідно з умовами позивач отримав право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 2058280 /а.с.51-54/ відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором позики 85233503. Згідно Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу /а.с.22/ загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 30656,81 гривень.

Згідно зі ст.1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі.

Позивач виконав свої зобов`язання по надання грошових коштів в розмірі 11000,00 гривень шляхом зарахування коштів на рахунок відповідача. Суд не приймає до уваги доводи відповідача, що позивач при перерахуванні коштів не зазначив про призначення платежу, тобто ним не доведено факт отримання грошових коштів у позику, оскільки відповідачем не заперечується факт часткової сплати кредитних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (терміни), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг № 2664-ІІІ від 12.07.2001 року договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".

Згідно із ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 нього Закону: заповнення формуляра заяви (форми про прийняття такої пропозиції в електронній формі, шо підписується в порядку, передбаченому ст.12 нього Закону: вчинення дій, шо вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний Договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розмішено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Можливість укладення договору вищевказаним способом також підтверджується правовою позицією Верховного Суду, яка записана у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі N0 404/502/18 провадження N0 61-8449св19 від 23 березня 2020 року (Верховний Суд практично застосував умови договору з застосуванням електронного цифрового підпису щодо кредитування, які розміщені на вебсайті кредитодавця. Паперовий екземпляр не був підписаний, лише електронний договір).

Згідно зі ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-УІІІ договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», № 851-ІУ а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію» № 675-УІІІ.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-УШ зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-ІУ).

Таким чином, враховуючи, що відповідач прийняла умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання анкети заяви із застосуванням електронного підпису у мобільному додатку, що є однією із форм укладення кредитного договору, користувалася кредитними коштами, що підтверджується випискою по картковому рахунку, зобов`язання по у встановлений строк нею не виконані.

Стосовно розміру заборгованості відповідач не погоджується із розрахунком, наданим позивачем та вважає, що частково сплачувала кредит, тому її розмір не відповідає дійсності. Проте згідно п.2.4 кредитного договору /а.с.64-68/ сторонами погоджено розмір відсотків заздалегідь, що визначено в та визначено середньоденний розмір процентної ставки за користування позикою в межах повного строку користування позикою та базова ставка за користування та розмір процентів на прострочену позику, тому розрахунок відсотків проведено за вказаною формулою. Відповідачу до уваги у даному випадку проценти нараховано правомірно у межах погодженого строку надання кредиту, та у межах періоду автопролонгації відповідно.

Суд не приймає доводи відповідача, що договір оформлений не у відповідності до закону, з наведених вище норм. Крім того, позивачем доведено, що розрахунок заборгованості проведений у відповідності до чинного законодавства та умов договору, щ обув підписаний відповідачем за допомогою цифрового підпису із застосуванням одноразового цифрового ідентифікатора.

Крім того відповідно до ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем сплачено при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 2147,20 коп.

Відповідно до Звіту про надання правової допомоги № 10/07-2023 від 10 липня 2023 року /а.с.10-11/ позивач поніс витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 гривень, які відповідно до вимог ст.137,141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 526, 611, 629, 634, 638, 639, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12-13, 76, 81, 82, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Цивільний позов ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (місце знаходження м. Київ, вул. Загородня, буд.15 оф.118/2) до ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», суму заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 43529,71 (сорок три тисячі п`ятсот двадцять дев`ять гривень сімдесят одна копійка) і яка складається із заборгованості по кредиту в розмірі 30656,81 (тридцять тисяч шістсот п`ятдесят шість гривень вісімдесят одна копійка), інфляційні витрати в розмірі 10637,89 гривень (десять тисяч шістсот тридцять сім гривень вісімдесят дев`ять копійок) та трьох відсотків річних в розмірі 2235,01 ( дві тисячі двісті тридцять п`ять гривень одна копійка).

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Товариства обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 (десять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Товариства обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», судовий збір сплачений позивачем в розмірі 2147,00 (дві тисячі сто сорок сім гривень).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська Є.Д. Багбая