ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5589/24 Справа № 201/371/24 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С.С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васильченко Ганна Іванівна, на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Криворізька міська клінічна лікарня №2 Криворізької міської ради про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою, пред`явленою до КП Криворізька міська клінічна лікарня №2 Криворізької міської ради, на предмет:

- визнання незаконним та скасування наказу КП Криворізька міська клінічна лікарня №2 Криворізької міської ради від 20 грудня 2023 року про її звільнення з посади лікаря-інтерна зі спеціальності Фізична та реабілітаційна медицина на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України;

- поновлення її на посаді лікаря-інтерна зі спеціальності Фізична та реабілітаційна медицина у КП Криворізька міська клінічна лікарня №2 Криворізької міської ради з 20 грудня 2023 року;

- стягнення з КП Криворізька міська клінічна лікарня №2 Криворізької міської ради на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 20 грудня 2023 року по дату ухвалення рішення судом;

- стягнення з КП Криворізька міська клінічна лікарня №2 Криворізької міської ради на її користь у відшкодування моральної шкоди грошових коштів у розмірі 20 000 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_1 зазначила, що 01 серпня 2022 року відповідно до Наказу КП «Криворізька МКЛ №2» КМР № 619/ППР від 29 липня 2022 року, що зазначено в записі № 11 на сторінках 10-11 у трудовій книжці Позивачки, її було прийнято на посаду лікаря-інтерна для проходження інтернатури за спеціальністю «Фізична та реабілітаційна медицина» до КП «Криворізька МКЛ №2» КМР.

Позивачка пропрацювала на цій посаді більше 1 року, проте була змушена працювати додатково на іншій роботі у зв`язку з низьким розміром заробітної плати, у зв`язку з цим в листопаді та грудні декілька разів не вийшла на роботу, надаючи пояснювальні записки куратору на предмет її відсутності на робочому місці з підстав її знаходження на іншій роботі. Після чого їй зателефонували з КП «Криворізька МКЛ №2» КМР і повідомили, що вона підлягає звільненню у зв`язку з неодноразовим порушенням правил трудового розпорядку.

Після звернення позивачки до Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної військової адміністрації, їй було повідомлено, що наказом Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної військової адміністрації №1021-0 від 12 грудня 2023 року на підставі листа КП «Криворізька МКЛ №2» КМР від 11 грудня 2023 року № 5546 було доручено начальнику Управління охорони здоров`я виконкому Криворізької міської ради звільнити позивачку з її займаної посади за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку.

На підставі вищезазначених наказів відповідачем було звільнено позивачку із займаної посади на підставі наказу № 3705/К/ТР від 20 грудня 2023 року за п.3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, внаслідок чого було внесено відповідний запис № 12 на сторінки 10-13 трудової книжки позивачки про звільнення.

Ознайомившись з вищезазначеним наказом та матеріалами особової справи позивачка вважає, що Наказ № 3705/К/ТР від 20 грудня 2023 року про її звільнення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з поновленням її на роботі, оскільки позивачка не була ознайомлена з жодним наказом (розпорядженням) та не підписувала жодну розписку про ознайомлення з наказом (розпорядженням) про стягнення, а при ознайомленні зі своєю особовою справою вона взагалі такого наказу не побачила, як і відсутні там накази (розпорядження) про застосування до ОСОБА_1 будь-яких видів дисциплінарного стягнення, що позивачка вважає порушенням відповідачем, всупереч ст. 147-149 КЗпП України, процедури її звільнення, внаслідок чого вона була позбавлена можливості оскаржити такі накази, як це передбачено ст. 150 КЗпП.

Разом з цим, позивач вважає, що в силу ст. 235 КЗпП України, вона має право на поновлення її на роботі лікаря-інтерна для проходження інтернатури зі спеціальності Фізична та реабілітаційна медицина та виплату на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, позивач вважає, що незаконними діями відповідача їй була нанесена моральна шкода, яку вона оцінює у 20 000 грн та на підставі положень ст. 237-1 КЗпП України просить стягнути з відповідача на свою користь зазначену суму шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2024 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального підприємства Криворізька міська клінічна лікарня №2 Криворізької міської ради про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовлено (а.с. 112-123).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Васильченко Г.І. подала апеляційну скаргу (а.с. 131-139), посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального та невірного застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги в повному обсязі.

КП Криворізька міська клінічна лікарня №2 Криворізької міської ради відзиву на апеляційну скаргу не подавало та, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, звільняючи позивачку на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, діяв правомірно, адже усі законодавчі вимоги ним дотримано, а факти систематичних прогулів позивачкою без поважних причин, за які до неї неодноразово застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, задокументовані належним чином. Факти порушень позивачкою її обов`язків відображено у вищезгаданих наказах про застосування до неї дисциплінарних стягнень, що передували звільненню, в яких зазначена і суть таких порушень - прогули без поважних причин. Застосовані до позивачки дисциплінарні стягнення нею визнані, правомірність їх нею підтверджена та не оспорюється, строк їх застосування на момент звільнення не минув. Суд першої інстанції вважав встановленим ті обставини, що прогули позивачка допускала систематично, чого вона й не заперечує, посилаючись на своє бажанням працювати у інших місцях, окрім КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради задля отримання більшого прибутку, ніж у цій лікарні, де вона працювала лікарем-інтерном. Проте, такі причини прогулу суд першої інстанції визнав неповажними та відзначив, що позивачка 29 липня 2022 року під підпис була ознайомлена з посадовою інструкцією лікаря-інтерна №48/22/2-3, затвердженою генеральним директором КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР від 26 липня 2022 року, відповідно до п.п. 1.6 якої, лікар-інтерн у роботі керується законодавством України про охорону здоров`я, нормативними документами, які визначають діяльність органів і закладів охорони здоров`я, принципами та правилами медичної етики й деонтології, правилами внутрішнього трудового розпорядку та іншими локальними нормативними актами по Підприємству, посадовою інструкцією.

Підтверджуючи своїм підписом факт ознайомлення із своєю посадовою інструкцією в зазначеній редакції, позивачка тим самим взяла на себе певні зобов`язання, зокрема, виконувати Правила внутрішнього трудового розпорядку. При цьому, якщо позивачка мала на меті пройти процедуру післядипломного навчання за лікарською спеціальністю як лікар-інтерн, то діючи із розумною обачливістю, у поєднанні із її обов`язком виконувати приписи статті 139 КЗпП України та ч.3 ст.53 Закону України «Про освіту», вона мала б самостійно ознайомитися з цими Правилами, звернувшись до відповідача з відповідною заявою у разі відсутності їх у вільному доступі в зазначеній лікарні. Водночас доказів перешкоджання позивачці в ознайомленні з цими Правилами з боку відповідача судом не встановлено, що є підставою для відмови у задоволенні вимоги позивача про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, а також її поновлення на роботі у відповідача. Решта позовних вимог є похідними від зазначених, з чого суд першої інстанції також вважав їх такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР є лікарняним закладом охорони здоров`я, комунальним некомерційним підприємством, що надає послуги вторинної/спеціалізованої та високоспеціалізованої медичної допомоги будь-яким особам в порядку та на умовах встановлених чинним законодавством України та Статутом. Засновником підприємства та власником його майна є Криворізька міська територіальна громада в особі Криворізької міської ради. У своїй діяльності Підприємство підконтрольне Власнику, підпорядковане та підзвітне управлінню охорони здоров`я виконкому Криворізької міської ради.

Відповідно до Постанови КМУ України від 27.02.1992 року №96 «Про зміни в організації спеціалізації (інтернатури) випускників медичних і фармацевтичних інститутів, медичних факультетів університетів », наказу МОЗ України від 22 червня 2021 року №1254 «Про затвердження Положення про інтернатуру» та наказу КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР від 29.07.2022 №619/П/ТР ОСОБА_1 , випускницю 2022 року Дніпровського державного медичного університету, з 01 серпня 2022 року по 31 липня 2024 року зараховано на посаду лікаря-інтерна для проходження заочної частини інтернатури зі спеціальності «Фізична та реабілітаційна медицина».

При зарахуванні на посаду лікаря-інтерна зі спеціальності «Фізична та реабілітаційна медицина» позивачка 29 липня 2022 року під підпис була ознайомлена з посадовою інструкцією лікаря-інтерна №48/22/2-3, затвердженою генеральним директором КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР від 26 липня 2022 року, відповідно до п.п. 1.6 якої, лікар-інтерн у роботі керується законодавством України про охорону здоров`я, нормативними документами, які визначають діяльність органів і закладів охорони здоров`я, принципами та правилами медичної етики й деонтології, правилами внутрішнього трудового розпорядку та іншими локальними нормативними актами по Підприємству, посадовою інструкцією.

Наказом КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР від 20 грудня 2023 року №3705/К/ТР звільнено ОСОБА_1 , лікаря-інтерна, зі спеціальності «Фізична та реабілітаційна медицина» загальнолікарняного персоналу 20 грудня 2023 року за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення згідно п. 3 ст. 40 К3пП України.

Так, протягом перебування на посаді лікаря-інтерна ОСОБА_1 неодноразово порушувала трудову дисципліну і до позивачки раніше застосовувались заходи дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни.

Наказом КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР від 27 березня 2023 №139/К/ТМ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності Крістіни Наришкіной», виданого за підписом генерального директора КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР Климович О.В., враховуючи пояснювальну записку ОСОБА_1 від 23 березня 2023 року щодо факту порушення нею трудової дисципліни 22 березня 2023 року та клопотання заступника генерального директора з реабілітаційної та паліативної допомоги про застосування дисциплінарного стягнення до порушника трудової дисципліни, лікарю-інтерну з фізичної та реабілітаційної медицини загальнолікарняного персоналу ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме п. 4.4. посадової інструкції лікаря-інтерна загально лікарняного персоналу «Порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку Підприємства та профільного відділення, протипожежної безпеки й охороні праці».

3 даним наказом ОСОБА_1 була ознайомлена 28 березня 2023 року та зазначила на ньому про свою згоду.

Наказом КІ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» від 13 жовтня 2023 року №467/К/ТР «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності Крістіни Наришкіной», виданого за підписом генерального директора КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР Климович О.В., ОСОБА_1 , за відсутність на робочому місці 07 жовтня 2023 року, що підтверджено актом перевірки дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку та трудової дисципліни від 07 жовтня 2023 року та пояснювальною запискою самої ОСОБА_1 від 11 жовтня 2023 року, була притягнута до дисциплінарної відповідальності: оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме п. 4.4. посадової інструкції лікаря-інтерна загально лікарняного персоналу «Порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку Підприємства та профільного відділення, протипожежної безпеки й охороні праці».

З даним наказом ОСОБА_1 теж була ознайомлена 13 жовтня 2023 року та зазначила на ньому про свою згоду.

Відповідно до актів перевірки дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку та трудової дисципліни від 18 листопада 2023 року, 25 листопада 2023 року, 02 грудня 2023 року, 09 грудня 2023 року було проведено перевірки лікаря-інтерна ОСОБА_1 на предмет дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку та трудової дисципліни працівниками. Під час перевірок було встановлено, що ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці 18 листопада 2023 року. В пояснювальній записці від 20 листопада 2023 року вона пояснила, що була відсутня на робочому місці 18 листопада 2023 року, 25 листопада 2023 року, 02 грудня 2023 року, 09 грудня 2023 року у зв`язку з присутністю на іншій роботі, про що свого куратора не попередила. В пояснювальних записках від 20 листопада 2023 року, 27 листопада 2023 року, 04 грудня 2023 року, 11 грудня 2023 року позивачка пояснила, що була відсутня на робочому місці 18 листопада 2023 року, 25 листопада 2023 року, 02 грудня 2023 ркоу та 09 груня 2023 року у зв`язку з присутністю на іншій роботі.

Зазначене стало підставою для звернення адміністрації КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР до директора Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної військової адміністрації (лист від 11.12.2023 №5546) та до ректора Дніпровського державного медичного університету (лист від 11.12.2023 №5547) з питанням щодо відрахування ОСОБА_1 зі складу лікарів-інтернів за порушення трудової дисципліни.

В результаті:

- наказом Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної військової адміністрації від 12 грудня 2023 року №1021-о «Про звільнення ОСОБА_1 » зобов`язано ОСОБА_2 , начальника управління охорони здоров`я виконкому Криворізької міської ради, звільнити ОСОБА_1 , випускницю державної форми навчання Дніпровського державного медичного університету 2022 року, з посади лікаря-інтерна спеціальність «Фізична та реабілітаційна медицина» КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку;

- наказом Управління охорони здоров`я виконкому Криворізької міської ради від 12 грудня 2023 року №41 «Про звільнення ОСОБА_1 » зобов`язано генерального директора КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР звільнити ОСОБА_1 , випускницю державної форми навчання Дніпровського державного медичного університету 2022 року, з посади лікаря-інтерна спеціальність «Фізична та реабілітаційна медицина» К1 «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку.

Наказом КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР від 20 грудня 2023 року №3705/К/ТР звільнено ОСОБА_1 , лікаря-інтерна, зі спеціальності «Фізична та реабілітаційна медицина» загальнолікарняного персоналу 20 грудня 2023 року за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер.

Згідно ст. 140 цього ж Кодексу, трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У необхідних випадках заходи дисциплінарного впливу застосовуються стосовно окремих несумлінних працівників.

Крім цього, згідно змісту ст. 141 Кодексу, роботодавець повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, здійснювати заходи щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню), уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. У деяких галузях народного господарства для окремих категорій працівників діють статути і положення про дисципліну. (ст. 142 КЗпП України).

В даному випадку специфікою правовідносин, що склалися між сторонами є те, що позивачка, будучи зарахованою до штату Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради, обійняла посаду лікаря-інтерна.

Водночас, відповідно до ч.7 ст.18 Закону України «Про освіту», Інтернатура (первинна спеціалізація), це форма післядипломної підготовки випускників за лікарськими та провізорськими спеціальностями. Інтернатура проводиться в університетах, академіях, інститутах, наукових установах, закладах охорони здоров`я, визнаних центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я як бази інтернатури.

Тобто позивачка, працюючи в зазначеному закладі охорони здоров`я поєднувала роботу лікаря із статусом здобувача освіти, при цьому, відповідно до ч.3 ст.53 Закону України «Про освіту», була зобов`язана виконувати вимоги освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності), дотримуючись принципу академічної доброчесності, та досягти результатів навчання, передбачених стандартом освіти для відповідного рівня освіти; дотримуватися установчих документів, правил внутрішнього розпорядку закладу освіти, а також умов договору про надання освітніх послуг (за його наявності).

Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність згідно із статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищими у порядку підлеглості щодо органів, зазначених у частині першій цієї статті. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством (ст. 147-1 КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 148 цього Кодексу дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема чи враховані обставини, за яких вчинено проступок та чи не закінчився встановлений для цього строк.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Вказані вище висновки відповідають також правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 22.07.2020р. у справі №554/9493/17.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Так, у наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець має зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно-правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. Виконання всіх цих вимог є безумовною запорукою правильного та законного оформлення прийнятого роботодавцем рішення, що одночасно виступає гарантією дотримання трудових прав працівників.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17 (провадження № 61-38286св18).

Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Вирішуючи спір про поновлення працівника на роботі, звільненого за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, суд повинен перевірити законність всіх попередніх стягнень, які за висновком роботодавця, входять до системи для звільнення (річний строк та інше). До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 212/5018/20 (провадження № 61-2744св23).

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Також, за п. 22 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суд України у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач, звільняючи позивачку на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, діяв правомірно, адже усі вище наведені законодавчі вимоги ним дотримано, а факти систематичних прогулів позивачкою без поважних причин, за які до неї неодноразово застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, задокументовані належним чином.

Колегія суддів повністю погоджується з встановленими судом першої інстанції фактичними обставинами справи та зазначає, що при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 цих встановлених фактів не спростувала, заявляючи в апеляційній скарзі про недоведеність відповідачем фактів прогулів, за що належало б звільняти особу за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, а не за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Натомість, колегія суддів відзначає, що позивача було звільнено за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку, які вона особисто підписувала при прийнятті її на роботу, а причини, за яких вона порушила умови трудового договору та правила внутрішнього розпорядку, є неповажними.

Разом з цим колегія суддів відзначає, що усі накази відповідача про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності остання підписувала, відтак, була достеменно обізнана про їх наявність та не оскаржувала їх у будь-який визначений законом спосіб, як і була обізнана про умови та правила трудової дисципліни у лікарні, якими знехтувала, не з`являючись на робочому місці у вищенаведені дати, яке є основним місцем її роботи. Натомість, подавала пояснювальні записки, в яких зазначала, що свого куратора про неявку на роботу вона не попереджала, що свідчить про неявку на роботу без поважних причин.

Суд першої інстанції також вірно відзначив, що факти порушень позивачкою її обов`язків відображено у вищезгаданих наказах про застосування до неї дисциплінарних стягнень, що передували звільненню. У цих же наказах відображена і суть таких порушень - прогули без поважних причин. Застосовані до позивачки дисциплінарні стягнення нею визнані, правомірність їх нею підтверджена та не оспорюється, строк їх застосування на момент звільнення не минув. Прогули позивачка допускала систематично, чого вона й не заперечує, посилаючись на своє бажанням працювати у інших місцях окрім Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради задля отримання більшого прибутку, ніж у цій лікарні, де вона працювала лікарем-інтерном. Проте, такі причини прогулу визнати поважними не можна, з чим повністю погоджується і колегія суддів.

Також судом першої інстанції вірно встановлено та надано повну правову оцінку і тому, що позивачка 29 липня 2022 року під підпис була ознайомлена з посадовою інструкцією лікаря-інтерна №48/22/2-3, затвердженою генеральним директором КП «Криворізька міська клінічна лікарня N?2» КМР від 26 липня 2022 року, відповідно до п.п. 1.6 якої, лікар-інтерн у роботі керується законодавством України про охорону здоров`я, нормативними документами, які визначають діяльність органів і закладів охорони здоров`я, принципами та правилами медичної етики й деонтології, правилами внутрішнього трудового розпорядку та іншими локальними нормативними актами по Підприємству, посадовою інструкцією, чим взяла на себе певні зобов`язання, зокрема, виконувати Правила внутрішнього трудового розпорядку. При цьому, якщо позивачка мала на меті пройти процедуру післядипломного навчання за лікарською спеціальністю як лікар-інтерн, то діючи із розумною обачливістю, у поєднанні із її обов`язком виконувати вищезгадані приписи статті 139 КЗпП України та ч.3 ст.53 Закону України «Про освіту», вона мала б самостійно ознайомитися з цими Правилами, звернувшись до Відповідача з відповідною заявою у разі відсутності їх у вільному доступі в зазначеній лікарні.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування Наказу Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради № 3705/К/ТР від 20 грудня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря-інтерна зі спеціальності «Фізична та реабілітаційна медицина» на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України, а також про її поновлення на посаді лікаря-інтерна цієї лікарні.

Суд першої інстанції, вірно з`ясувавши предмет позову, фактичні обставини справи, а також у повній мірі вивчивши надані докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю, з чим погоджується і колегія суддів у повній мірі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування, передбачені положеннями ст. 376 ЦПК України, відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васильченко Ганна Іванівна залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна