Номер провадження: 22-ц/813/3033/24
Справа № 522/5100/23
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.,

учасники справи:

позивач - Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради в інтересах споживача ОСОБА_1

відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, в інтересах якого діє адвокат Ходжалієв Асім Салманович

на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 11 жовтня 2023 року

у цивільній справі за позовом Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради в інтересах споживача ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про захист прав споживачів шляхом визнання дій Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» неправомірними,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради в інтересах споживача ОСОБА_1 до ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал»про захист прав споживачів шляхом визнання дій відповідача неправомірними.

В обґрунтування зазначено, що ОСОБА_1 не є юридичною особою, а тому договір № 31905 від 02.11.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал»про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення повинен бути визнаний недійсним та розірваний. Також просить скасувати рішення щодо сплати нарахованих коштів за понадлімітне водовідведення у сумі 2972,18грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2023 року ухвалено позовні вимоги Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради в інтересах споживача ОСОБА_1 до ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» про захист прав споживачів шляхом визнання дій ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал»неправомірними - залишити без змін.

Рішення суду вмотивовано тим, що позивачем не доведено, що у даному випадку, права ОСОБА_1 є порушеними та саме відповідач по справі допустив вказані порушення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, в інтересах якого діє адвокат Ходжалієв Асім Салманович подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2023 року по справі № 522/5100/23 за позовом Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради в інтересах споживача ОСОБА_1 до ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» про захист прав споживачів шляхом визнання дій ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» неправомірними - скасувати.

Ухвалити нове рішення в якому, позов Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради в інтересах споживача ОСОБА_1 до ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» про захист прав споживачів шляхом визнання дій ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» неправомірними - задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі зазначено, що суд не врахував того, факту, що Управління, як орган місцевого самоврядування, здійснює функції із захисту прав споживачів та аналіз договорів які укладаються продавцями (виконавцями, виробниками) зі споживачами, з метою виявлення умов, які обмежують права споживачів (п. 2.2 Положення «Про управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 30.01.2019 року № 4184 VII), та мало право та відповідні повноваження, щодо повного аналізу Договору № 31905 та у випадках виявлення його невідповідності умовам Закону України «Про захист прав споживачів» здійснити захист споживача, який звернувся до Управління за захистом.

Узагальнюючи всі доводи, в апеляційній скарзі звертається увага на те, що у ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» своєчасно не відреагував на заяви ОСОБА_1 від 16.08.2019 року та не розірвали Договір № 31905, що призвело до порушення її прав споживача та некоректного нарахування платежів. Також наголошується, що не зважаючи на те, що приміщення ОСОБА_1 вже не є комерційним, вона не є підприємцем, та наявні докази відсутності понадлімітного водовідведення з її боку, у ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» незаконно нарахували ОСОБА_1 2972,18 грн за цією статтею.

Наступне на, що звертається увага, так те, що договір з ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» є несправедливим з точки зору ЗУ «Про захист прав споживачів», у зв`язку з чим може бути визнаний судом недійсним.

Також наголошується, що через бездіяльність ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал», що полягала у відсутності реагування на заяву ОСОБА_1 про розірвання договору та не надання їй довідки про відсутність заборгованості у вересні 2019 року, вона була позбавлена можливості укласти новий договір з ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» та сплачувати за отриману послугу, як побутовий користувач.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

ОСОБА_1 в судовому засіданні надала пояснення по суті справи, просила рішення скасувати, та винести нове рішення яким позовні вимоги Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради які діяли в її інтересах задовільнити.

Представник ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» адвокат Гудима Т.П.,в судовому засіданні надав пояснення аналогічним викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належно, тому, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України така неявка не перешкоджає розгляду справи.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Ознайомившись з апеляційною скаргою та не погоджуючись з її змістом, представник ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал»надала відзив.

В якому зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм чинного законодавства, є законним та обґрунтованим, а матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів, на підтвердження обставин, на які посилається апелянт.

Також у відзиві наголошується, що ОСОБА_1 повністю сплатила за послуги з водопостачання, а також здійснила декілька оплат за понадлімітне водовідведення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

02.11.2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» укладено договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення № 31905.

Відповідно Витягу з Єдиного державного реєстру громадянка ОСОБА_1 на момент укладення договору, а саме 02.11.2017 року, мала статус фізичної особи підприємця.

Відповідно до договору купівлі - продажу від 12.10.2016 року ОСОБА_2 прийняла у власність нежиле приміщення, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, за адресою: АДРЕСА_1 знаходився офіс, про що зазначено зокрема у робочому проекті, виконаному ЧП «Майстерстрой» на підставі проекту водопостачання та водовідведення офісу по АДРЕСА_1 , та актах технічного обстеження водомірного вузла № 117 та актом опломбування № 1196 від 21.04.2017 року, які підписані ОСОБА_1 та не визнані недійсними.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У позові Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради просить суд, зокрема, розірвати вищевказаний договір, як такий що є недійсним, оскільки порушує норми ст. 203, 215, 229 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів», правовідносини щодо захисту прав споживачів регулюються цим Законом, Цивільним Кодексом України, Господарським Кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що містять положення про захист прав споживачів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Сторонами не заперечується, що оскаржуваний договір виконувався у повному обсязі.

Вирішуючи спір, місцевий суд правильно оцінив як хибне твердження позивача, що визначення фізичної особи - громадянки ОСОБА_1 , як юридичної, безперечно є помилкою та обставиною, яка має істотне значення для будь-якого правочину взагалі, оскільки, згідно даних з Єдиного державного реєстру, громадянка ОСОБА_1 на момент укладення договору, а саме, 02.11.2017 року, мала статус фізичної особи-підприємця. Основним видом діяльності якої було надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, докази на спростування позивачем не надано.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 12.10.2016 року ОСОБА_1 прийняла у власність нежиле приміщення, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою знаходився офіс, про що зазначено зокрема у робочому проекті, виконаному ЧП «Майстерстрой» на підставі проекту водопостачання та водовідведення офісу по АДРЕСА_1 , та актах технічного обстеження водомірного вузла № 117 та актом опломбування № 1196 від 21.04.2017 року, які підписані ОСОБА_1 , та не визнані недійсними, а також не спростовані останньою.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України встановлено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Так, районним судом зроблена, оцінка скарги ОСОБА_1 до Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради вхід № 23/0113/Г від 10.01.2023 року з якої встановлено, що ОСОБА_1 не вважає оскаржуваний договір таким, що є недійним або вчиненим під впливом помилки. Навпаки, ОСОБА_1 не заперечує дійсність оскаржуваного договору та посилається на його пункти. У своїй скарзі просила провести перевірку дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» в частині нарахування за понаднормативні каналізаційні стоки.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо відсутності підстав для розірвання договору, у зв`язку із його недійсністю.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо необґрунтованості позовної вимоги про скасування рішення відповідача про сплату нарахованих коштів за понадлімітне водовідведення у розмірі 2972,18 грн.

Відповідно до п. 1.1 Договору Водоканал зобов`язується надавати Споживачу відповідної якості послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, а Споживач зобов`язується оплачувати послуги в порядку і на умовах визначених Договором та діючим законодавством.

Відповідно до п. 1.4 Договору за адресою Споживача встановлено обсяги водопостачання та водовідведення у розмірі 2,3 куб.м/міс., що також встановлено технічними умовами на водопостачання та водовідведення (нежитлового приміщення) офісу по АДРЕСА_1 .

Відповідно до Договору сторони зобов`язались керуватись Законом України «Про питну воду та питне водопостачання», Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими Наказом Мінжитлкомунгоспу 27.06.2008р. № 190 (далі - Правила № 190), Правилами приймання стічних вод підприємств, установ і організацій у систему каналізації м. Одеси, затвердженими рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.06.2007р. № 632 (далі - Правила № 632), а також іншими нормативними актами.

Відповідно до п. 2.3.7 Договору Споживач зобов`язаний щомісячно з 10 по 25 число поточного місяця, в письмовій, встановленій формі, надавати відомості про водоспоживання на своїх об`єктах.

Відповідно до п. 3.10 Договору кількість стічних вод, що надходить до каналізаційних мереж, визначається за обсягом води, використаної Споживачем з водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно показників водопостачання або згідно показників засобів обліку стічних вод (якщо такі встановлені), опломбованих та зареєстрованих Водоканалом.

За умовами Договору сторони зобов`язались керуватись, зокрема, Правилами приймання стічних вод підприємств, установ і організацій в систему каналізації м. Одеси, затвердженими рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.06.2007 року №632.

29.12.2018 року введені в дію нові Правила приймання стічних вод до системи централізованого водовідведення м. Одеси, затверджені рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради № 561 від 26.12.2018 р. (далі - Правила № 561).

Відповідно до п. 14.3, пп.15.1,15.2 п.15 Правил № 561 виробник повинен контролювати якість, кількість і режим скидання стічних вод Споживачами.

Споживачі повинні:

- дотримуватися вимог до скиду стічних вод та установлених кількісних та якісних показників стічних вод на каналізаційних випусках Споживачів;

- здійснювати систематичний контроль за кількістю та якістю стічних вод, які скидаються ними до систем централізованого водовідведення.

Згідно з п. 29 Правил № 561 Споживачі є відповідальними за дотримання вимог скиду стічних вод до систем централізованого водовідведення відповідно до чинного законодавства України та умов договорів.

Пунктами 37, 38 Правил № 561 встановлено, що розмір плати, що справляється за скид стічних вод до системи централізованого водовідведення, визначається згідно з Порядком визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до системи централізованого водовідведення, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01 грудня 2017 року № 316.

Плата за скид стічних вод до систем централізованого водовідведення у разі порушення вимог щодо якості і режиму їх скидання вноситься Споживачем на рахунок Виробника у порядку та в строки, передбачені договором.

Абзацом 3 п.1 розділу II Порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.12.2017р. № 316, чинного як на момент виникнення спірних правовідносин так і зараз, встановлено, що додаткові обсяги стічних вод споживачів (не враховані договором), що надходять до систем централізованого водовідведення або безпосередньо на каналізаційні очисні споруди виробників, оплачуються споживачами у п`ятикратному розмірі встановленого тарифу на послугу водовідведення.

У листопаді 2021 року працівниками Філії було проведено обстеження (рахунок виставлено у грудні 2021 року) та зроблено контрольне зняття показань приладу обліку води та встановлено перевищення лімітів. Тобто ОСОБА_1 було перевищено встановлений п.1.4 Договору ліміт водовідведення.

ОСОБА_1 повністю сплатила за послуги з водопостачання, а також здійснила декілька оплат за понадлімітне водовідведення, 12.01.2022 року ФОП ОСОБА_1 подано заяву про реструктуризацію оплати вищевказаної суми на 6 місяців.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить висновку, що дії виробника послуг централізованого водопостачання та водовідведення -ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал», надавалися на умовах Договору та діючого законодавства.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні правові підстави для визнання дій неправомірними.

Одночасно, апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, в інтересах якого діє адвокат Ходжалієв Асім Салманович, залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 11 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький