Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №445/636/24

Провадження № 2/943/858/2024

12 листопада 2024 року м. Буськ

Буський районний суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Кос І. Б.

за участю секретаря судового засідання Дутки С.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Буську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,-

в с т а н о в и в :

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , звернулася до суду із позовом до ПАТ «СК «Українська страхова група» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В обґрунтування заявленого позову покликаються на те, що 01 листопада 2023 року близько 21:00 год на автодорозі Красне - Золочів Золочівського району Львівської області водій вантажного автомобіля «MAN TGM 12.250», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 , рухаючись у напрямку м. Золочева Львівської області, наїхав на велосипедиста ОСОБА_6 , який від отриманих тілесних ушкоджень був госпіталізований в КНП «Буська ЦРЛ», де від отриманих травм помер. При цьому, позивачі наголосили, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «MAN TGM 12.250», д.н.з. НОМЕР_1 застрахована згідно Полісу №215503588 у відповідача ПАТ «СК «Українська страхова група». За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 02 листопада 2023 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000479 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України. 15 листопада 2023 року на адресу відповідача ПАТ «СК «Українська страхова група» представником заявника надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діяла як законний представник: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також долучено необхідні для прийняття рішення документи, передбачені статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складала 318159,20 грн. Проте, відповідач ПАТ «СК «Українська страхова група» листом від 04.12.2023 року повідомив про те, що розгляд страхової справи призупинено до отримання страховиком відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінального провадження за фактом вищеописаної дорожньо-транспортної пригоди, а також просив надати додаткові документи, зокрема: довідку про призначенні пенсії по втраті годувальника та довідку про склад сім`ї загиблого. В подальшому позивачами долучено: відповіді з Буського ДРАЦС у Золочівському районі від 23.12.2023 року щодо реєстрації народження загиблого ОСОБА_6 відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, довідки про причину смерті ОСОБА_6 та витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження №0000479, довідки про отримання ОСОБА_2 допомоги для дитини померлого годувальника на дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Однак, рішенням відповідача ПАТ «СК «Українська страхова група» було зупинено строки розгляду страхової справи та відтерміновано прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, зважаючи на звернення позивачів до суду із вимогою про стягнення страхового відшкодування. У зв`язку з цим, із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 25.06.2024 року, позивачі просять стягнути із відповідача на користь позивачки ОСОБА_1 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 26 800,00 грн, пеню у розмірі 2 786,18 грн, три відсотки річних у розмірі 299,86 грн, інфляційні втрати у розмірі 375,82 грн, а всього разом - 30 261,86 грн та стягнути на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 страхове відшкодування витрат на утримання у розмірі 239 600,00 грн, моральної шкоди у розмірі 53 600,00 грн, пеню у розмірі 32 578,64 грн, три відсотки річних у розмірі 3 492,19 грн, інфляційні втрати у розмірі 4 604,54 грн, а всього разом - 333 875,37 грн.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 09.05.2024 року вказану цивільну справу передано за територіальною підсудністю на розгляд Буського районного суду Львівської області, який ухвалою Буського районного суду Львівської області від 04.06.2024 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач ПАТ «СК «УСГ» через свого представника за довіреністю ОСОБА_7 направив відзив на позовну заяву (вх. №3478 від 09.05.2024), у якому просить судовий розгляд справи провести за відсутності представника ПАТ «СК «УСГ», а в задоволенні позовних вимог відмовити повністю за безпідставністю, необґрунтованістю та їх передчасністю, мотивуючи тим, що позивача було повідомлено, про те, що розгляд справи про здійснення страхового відшкодування буде поновлений після отримання страховиком рішення суду або постанови про закриття кримінального провадження про встановлення вини чи відсутність вини водія ОСОБА_5 у вчиненні ДТП, яка мала місце 01 листопада 2023 року. Також представник відповідача вказувала на те, що заявники не зазначили точного кола осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування у зв`язку із смертю ОСОБА_6 , а також звернула увагу суду на те, що представник заявників ТОВ «Центр автовиплат «ПОЛІС» за довіреністю не мало права представляти інтереси малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а також наполягала на тому, що право відшкодування витрат на лікування має лише потерпілий ОСОБА_6 , а не інші суб`єкти (родичі потерпілого). Крім того, у поданому відзиві представник відповідача заперечила проти нарахування штрафних санкцій через їх безпідставність, оскільки справа про ДТП ще розглядається, а також заперечила проти задоволення витрат на правову допомогу в розмірі 12000 грн, оскільки мало місце два ідентичних розрахунки в інтересах потерпілих у рамках одного провадження, а дана справа є нескладною, виконана робота невеликою.

Представник позивачів - адвокат Скочиляс І.М. направила до суду відповідь на відзив (вх. №3526 від 13.05.2024), у якому представник позивачів покликається на те, що обов`язок відшкодовувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли не було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. При цьому факт завдання шкоди позивачам є встановленим та не підлягає доказуванню. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. В порядку ч. 36.1 ст. 36 Закону, страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про зупинення розгляду справи Законом не передбачено. У відповіді на відзив представник позивачів також вказувала, що у загиблого ОСОБА_6 не було офіційно зареєстрованого батька, а тому претендентами на отримання страхового відшкодування є лише матір ОСОБА_1 та діти ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Крім того, представник позивачів - адвокат Скочиляс І.М. направила до суду заяву в порядку вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України (вх. №3771 від 11.06.2024), у якій повідомила про намір позивачів та їх представника надати до суду детальний опис наданих правничих послуг та підтверджуючих документів щодо оплати гонорару адвоката протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду або до завершення розгляду справи по суті.

Від представника позивачів - адвоката Скочиляс І.М. надійшла заява про збільшення позовних вимог в порядку вимог ст. 49 ЦПК України (вх. №4143 від 28.06.2024), у якій представник позивачів просить стягнути з відповідача ПАТ «СК «Українська страхова група» на користь позивачки ОСОБА_1 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 26 800,00 грн, пеню у розмірі 2 786,18 грн, три відсотки річних у розмірі 299,86 грн , інфляційні втрати у розмірі 375,82 грн, а всього разом - 30 261,86 грн та стягнути на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 страхове відшкодування витрат на утримання у розмірі 239 600,00 грн, моральної шкоди у розмірі 53 600,00 грн, пеню у розмірі 32 578,64 грн, три відсотки річних у розмірі 3 492,19 грн, інфляційні втрати у розмірі 4 604,54 грн, а всього разом - 333 875,37 грн. Підставою подання такої заяви про збільшення позовних вимог було скорочення претендентів на отримання страхового відшкодування до трьох осіб (матір ОСОБА_1 та діти ОСОБА_4 ; ОСОБА_3 ), адже після долучення відповіді з Буського ВДРАЦС у Золочівському районі від 23.12.2023 про реєстрацію народження загиблого ОСОБА_6 відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України стало відомо те, що у загиблого ОСОБА_6 не було офіційно зареєстрованого батька, а також збільшення кількості днів прострочення виплати страхового відшкодування.

Відповідач ПАТ «СК «УСГ» через свого представника за довіреністю ОСОБА_7 направив додаткові пояснення у справі (вх. №4373 від 10.07.2024) та відзив на заяву про збільшення позовних вимог (вх. №4751 від 01.08.2024), у яких представник відповідача наводить аналогічні доводи, які вказані у відзиві та додаткових поясненнях щодо законності відмови у виплаті страхового відшкодування, а також повторно зазначає про необхідність окреслення повного кола осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування у зв`язку із загибеллю ОСОБА_6 , а також те, що постановою від 29.05.2024 року закрито кримінальне провадження №0000479 за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення через відсутність у водія можливості уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_6 , який порушив вимоги ПДР України та мав середній ступінь алкогольного сп`яніння (2,02% проміле), а також наявна груба необережність потерпілого. Оскільки вина водія ОСОБА_5 у вчиненні злочину не встановлена, отже на теперішній час відсутні підстави для виплати страхового відшкодування потерпілим та нарахування штрафних санкцій. Відтак, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивачів - адвокат Скочиляс І.М. направила до суду письмові пояснення (вх. №4531 від 18.07.2024) та відповідь на відзив на заяву про збільшення позовних вимог (вх. №4895 від 07.08.2024), у яких представник позивачів зазначає, що обставини, які вказують на те, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, відсутні. Отже, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, а у даному випадку - на страховика забезпеченого транспортного засобу в повному обсязі. Також представник позивачів додатково зазначала про підстави стягнення з відповідача пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язань із виплати страхового відшкодування. Крім того, представник позивачів покликається на зловживання відповідачем своїми процесуальними правами, надаючи до суду аналогічні за змістом процесуальні документи. Відтак, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 22.07.2024 року прийнято до розгляду вищевказану заяву адвоката Скочиляс І.М. про збільшення позовних вимог від 25.06.2024 року (вх. №4143 від 28.06.2024).

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та їх представник - адвокат Скочиляс І.М. в судове засідання не прибули, подавши через канцелярію суду письмове клопотання від представника позивачів про розгляд справи у їх відсутності, де просили задовольнити позовні вимоги відповідно до заяви про збільшення позовних вимог у повному обсязі, а також просить врахувати попередню їх заяву у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, якою повідомили про намір надати до суду детальний опис наданих правничих послуг та підтверджуючих документів щодо оплати послуг адвоката протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

Представник відповідача ПАТ «СК «УСГ» - Невідома Т.М. в судове засідання не з`явилася, подавши клопотання про розгляд справи за її відсутності, де просить при ухваленні судового рішення врахувати відзив на позовну заяву, додаткові пояснення та відзив на заяву про збільшення позовних вимог, а також просила відмовити повністю у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

Згідно частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи із таких мотивів.

Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до приписів ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 01 листопада 2023 року близько 21 години 00 хвилин на автодорозі Красне - Золочів Золочівського району Львівської області водій вантажного автомобіля «MAN TGM 12.250», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , рухаючись у напрямку м. Золочева Львівської області, наїхав на велосипедиста ОСОБА_6 , який внаслідок отриманих тілесних ушкоджень був госпіталізований в КНП Буська ЦРЛ, де від отриманих травм помер.

Постановою слідчого ВРЗуСТ Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області Ваньчіка А.А. кримінальне провадження №0000479 від 02.11.2023 року закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, а також встановлено, що наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер у КНП «Буську ЦРЛ», стався саме автомобілем марки «MAN TGM 12.250», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 .

Згідно пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Частиною першою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, серед іншого у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом (ч. 3 ст. 1166 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, згідно із частиною 2 статті 1168 Цивільного кодексу України, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до вимог частин другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «MAN TGM 12.250», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ПАТ «СК «Українська страхова група» згідно Полісу №215503588.

Довіреностями від 15 листопада 2023 року посвідченими приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я. підтверджується, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 уповноважила ТОВ «Центр Автовиплат «ПОЛІС» в особі директора Шелепінського О.М. здійснювати представництво її інтересів по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01 листопада 2023 року, в результаті якої загинув ОСОБА_6 .

15 листопада 2023 року на адресу ПАТ «СК «Українська страхова група» представником заявника було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах матері ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діяла як законний представник малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та долучено необхідні для прийняття рішення документи, передбачені статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис №10, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 06.11.2023.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , а його батьками зазначені: батько ОСОБА_8 та мати ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 04.11.1991.

Із відповіді начальника Буського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Золочівському районі слідує, що на зберіганні у даному відділі знаходиться актовий запис про народження №34 від 04.11.1991, складений виконавчим комітетом Андріївської сільської ради Буського району Львівської області на громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстрація народження котрого проведена відповідно до приписів ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12АА №622253, виданої 09.09.2022, вбачається, що ОСОБА_1 має другу групу інвалідності, причина інвалідності загальне захворювання.

Також судом встановлено,що позивачка ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 та позивачка ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьками яких є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

Із матеріалів справи також вбачається, що згідно рішення Буського районного суду Львівської області від 27 червня 2023 року, шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було розірвано.

Отже, у даному випадку право на отримання відшкодування шкоди від страховика, завданої смертю потерпілого ОСОБА_6 мають позивачі, а саме: ОСОБА_1 (мати загиблого) та малолітні діти загиблого: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Натомість, 04 грудня 2023 року відповідач ПАТ «СК «Українська страхова група» листами повідомило, що розгляд страхової справи призупинено до отримання страховиком відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінального провадження за фактом вищеописаної дорожньо-транспортної пригоди, а також просило надати додаткові документи, зокрема: довідку про призначенні пенсії по втраті годувальника та довідку про склад сім`ї загиблого.

27 грудня 2023 року на адресу ПАТ «СК «Українська страхова група» позивачі надіслали заяву про долучення документів, а саме: відповіді з Буського ДРАЦС у Золочівському районі від 23.12.2023 року щодо реєстрації народження загиблого ОСОБА_6 відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (зазначення відомостей про батька зі слів матері), довідки про причину смерті ОСОБА_6 та витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження №0000479.

15 січня 2024 року на адресу відповідача позивачі надіслали заяву про долучення документів, зокрема: довідки про отримання ОСОБА_2 допомоги для дитини померлого годувальника на дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (довідка Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області №152 від 12.01.2024), згідно якої ОСОБА_2 є одержувачем державної соціальної допомоги по втраті годувальника, яку призначено на дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , починаючи із 30.05.2023 року по 31.05.2039 року.

Статтею 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особами, відповідальність яких застрахована є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Згідно статті 3 цього Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Приписами статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

При цьому, згідно статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 2 ст. 22.1 Закону у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 23.1 статті 23 згаданого Закону передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно п. 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Статтею 1200 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років. Шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед (ст. 1202 ЦК України).

Разом із тим, відповідно до статті 27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка є спеціальною нормою, що регулює спірні правовідносини, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.

Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж тридцять шість мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Статтею 27.5 цього Закону встановлено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі становить 6 700,00 грн. (на день настання страхового випадку).

Як убачається із матеріалів даної справи, що особами, які мають право на отримання страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до положень цього Закону, є позивачі у цій справі, зокрема: його мати ОСОБА_1 та малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , оскільки батька в загиблого не було, а із дружиною він був розлучений.

Судом установлено, що факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами та ніким у справі не оспорюється.

При цьому, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» врегульовано порядок одержання страховиком необхідної йому інформації від органів досудового розслідування та суду, тому даний обов`язок не повинен покладатись на потерпілих, адже відповідно до вимог ст. 35 цього Закону, чітко визначено перелік документів, які слід заявнику долучити до заяви про виплату страхового відшкодування, а ряд листів із вимогами страховика суперечить нормі вищевказаної статті.

Разом із тим, як виснував Верховний Суд України в своїй постанові від 03.12.2014 року у справі №6-183цс14, що вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування, а на позивача законом не покладається обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, а він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Як убачається зі справи та не оспорюється сторонами, що за фактом вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди 02 листопада 2023 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000479 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яким підтверджується факт настання вищезазначеної ДТП та її фактичні обставини. Тобто, вказаний документ містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент подачі позову вирок у кримінальній справі не ухвалений чи не постановлено постанову про закриття кримінального провадження, також розмір шкоди чітко передбачений у п. 27.2 та п. 27.3 вищезгаданого Закону.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи. Такої ж позиції притримується Верховний Суд, про що вбачається із його постанов від 05.12.2018 року в справі №757/59802/16-ц, від 10.01.2019 року в справі №500/2095/15-ц, від 01.07.2020 року в справі №554/858/19.

При цьому, наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому, відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для незадоволення вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, пунктом 36.2 статті 36 цього Закону визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду в справі №242/1930/21 від 16.02.2022.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 вищезгаданого Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.»

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 цього Закону).

Згідно ст. 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 цього Закону настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Враховуючи вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до п. 35.2 ст. 35 вищезгаданого Закону до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Положення статті 35 цього Закону не містять вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини страхувальника, в тому числі вироку суду, яким встановлено вину водія забезпеченого транспортного засобу в скоєнні ДТП чи будь-яких інших документів на підтвердження обставин ДТП. Тобто, до заяви про виплату страхового відшкодування потерпілими надано страховику необхідні документи, які передбачені ст. 35 Закону.

Частиною 36.1 статті 36 вищезгаданого Закону передбачено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до вищенаведеної статті страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про зупинення розгляду справи Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 цього Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно абзацу 5 пункту 36.2 ст. 36 вищезгаданого Закону протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Тобто, із аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що обов`язок по прийняттю рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та здійснення виплати такого відшкодування, або ж прийняття рішення про відмову в проведенні такої виплати у відповідача виник з дня подання позивачем відповідної заяви про здійснення страхового відшкодування і повинен бути виконаний не пізніше ніж на 90 день з дня отримання позивачем відповідної заяви.

В порушення наведених норм матеріального закону страхова компанія, отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, не вчинила дій передбачених ст. 34 Закону і не встановивши підстав для відмови у прийняття такого рішення згідно ст. 37 цього Закону, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені членами сім`ї загиблого вимоги про відшкодування моральної шкоди та утримання на малолітніх дітей, рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняла, як і не прийняла рішення про відмову у їх задоволені, вирішив у невизначений Законом спосіб призупинити розгляд заяви про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови про закриття кримінального провадження чи документального підтвердження даних про винну особу, у зв`язку із не набранням законної сили судового рішення за результатом розгляду кримінальної справи.

Отже, суд приходить до висновку, що доводи відповідача з приводу призупинення розгляду заяви позивачів про виплату страхового відшкодування є помилковими з огляду на те, що відповідно до преамбули Закону, він регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини).

До подібних правових висновків прийшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі №6-183цс14.

Крім того, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 05 жовтня 2022 року у справі №208/4598/21 зауважив, що наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Відтак, оскільки у постанові слідчого ВРЗуСТ Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області Ваньчіка А.А. про закриття кримінального провадження №0000479 від 02.11.2023 року в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, вбачається те, що наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер у КНП «Буську ЦРЛ», мав місце саме автомобілем марки «MAN TGM 12.250», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 . Таким чином, встановлені у вищезгаданій постанові фактичні обставини вказують на причинно-наслідковий зв`язок між діями володільця джерела підвищеної небезпеки, від яких загинув ОСОБА_6 , та заподіяною внаслідок ДТП шкодою. Також встановлено, що причиною смерті загиблого стала відкрита черепно-мозкова травма голови у вигляді перелому кісток основи та склепіння черепу із крововиливами в простір над твердою оболонкою, під тверду мозкову оболонку та під м`яку мозкову оболонку, що призвело до гострого порушення мозкового кровообігу та смерті. Виявлені у потерпілого тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечні для життя та знаходяться в прямому (причинно-наслідковому) зв`язку із настанням його смерті. Таким чином між отриманою травмою голови і настанням смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок, що підтверджується висновком експерта №85/2023 від 30.11.2023.

Разом із тим, постановою про закриття кримінального провадження від 29 травня 2024 року підтверджено, що в діях велосипедиста ОСОБА_6 не встановлено умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а визначено, що відстань для зупинки автомобіля була недостатньою, тому водій транспортного засобу не зміг уникнути наїзду на велосипедиста. Окрім цього, сам по собі факт порушення ПДР ОСОБА_6 не є підставою для визначення дій останнього умисними.

Відтак, постановою про закриття кримінального провадження від 29.05.2024 року не встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода відбулась у зв`язку із умисним порушенням велосипедистом правил дорожнього руху, або ж як наслідок непереборної сили.

Крім того, у постанові про закриття кримінального провадження від 29 травня 2024 року, відсутня будь-яка інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди, так як і відсутня інформація про наявність у діях загиблого ОСОБА_6 грубої необережності. Також слідчим у постанові про закриття кримінального провадження не зазначено, що смерть настала внаслідок умисних дій велосипедиста чи непереборної сили, тому зупинення страхової справи та не виплата страхового відшкодування трактується відповідачем лише з власних мотивів, зводиться до уникання від обов`язку, як страховика виплатити відшкодування за страховим полісом у повному обсязі, відповідно до визначеного ст. 27 Закону розміру відшкодування.

Згідно роз`яснень, які викладені в п. 7 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події, тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але й бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Оскільки доказів умислу чи грубої необережності велосипедиста ОСОБА_6 до суду не надано, а тому підстави для звільнення відповідача, як страховика, від обов`язку з відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, чи зменшення її розміру, на думку суду, відсутні.

При цьому, саме володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії цього джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини у її заподіянні, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 1167 ЦК України, а відповідно до вищезгаданого Закону, відповідальність за відшкодування заподіяної шкоди покладається на відповідача, як на страховика.

Також, суд критично оцінює доводи представника відповідача щодо звільнення його від цивільно-правової відповідальності через те, що кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами КПК України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами КПК України 2012 року, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Зважаючи на те, що обов`язок доведення умислу, непереборної сили покладено на відповідача, який заперечує проти позовних вимог, проте належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження цьому суду не надав, а відтак, суд вважає недоведеним, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислом потерпілого.

Також відповідно до постанови Верховного Суду у справі №345/3335/17 від 03.06.2020 року вбачається, що коли шкода, пов`язана із смертю потерпілого, була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, то відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду.

Крім того, відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 24 листопада 2021 року у справі №342/709/20, від 06 липня 2022 року у справі №442/3107/21, та від 21 грудня 2022 року у справі №369/13458/20 вбачається, що підстава для звільнення особи, яка порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації. Тобто, відсутність у водія транспортного засобу технічної можливості уникнути ДТП не є непереборною силою.

Постановою про закриття кримінального провадження від 29.05.2024 року за фактом ДТП встановлено відсутність у діях водія складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тоді як цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, передбачена ст. 1187 ЦК України.

Проте, відповідачем не враховано, що водій забезпеченого страховим полісом автомобіля на момент ДТП керував вказаним транспортним засобом, а тому повинен відповідати за завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки, і одне лише посилання у постанові про закриття кримінального провадження на те, що ДТП трапилась у зв`язку з тим, що потерпілий перебував на смузі руху автомобіля, чим порушив ПДР, не є безумовною підставою для висновку про грубу необережність загиблого чи умисне нехтування правилами ПДР під час ДТП.

Відтак, суд визнає необґрунтованим покликання представника відповідача на наявність кримінального провадження на день подачі позову та наслідки розгляду кримінального провадження (постанова про закриття кримінального провадження), оскільки таке не звільняє завдавача шкоди як володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану смертю ОСОБА_6 внаслідок дії цього джерела підвищеної небезпеки, та оскільки цивільно-правова відповідальність завдавача шкоди була застрахована відповідачем ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», а тому саме на відповідачеві як страховику лежить обов`язок сплатити страхове відшкодування шкоди, завданої позивачам внаслідок смерті ОСОБА_6 у межах лімітів відповідальності страховика. При цьому, відповідачем по справі не було доведено, що завдана джерелом підвищеної небезпеки шкода була заподіяна внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За наведених обставин, суд ураховує законодавчі приписи ст. 27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка є спеціальною нормою, що регулює спірні правовідносини, положення ст. 1200 ЦК України, зважаючи на те, що загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж тридцять шість мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, статтю 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» про встановлення у 2023 році мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 6 700,00 грн. (на день настання страхового випадку). Отже, за досліджених обставин справи, максимально встановлені ліміти для загального розміру страхового відшкодування (регламентної виплати) моральної шкоди для малолітніх дітей потерпілого та його матері, становитиме 80 400,00 гривень (6700 х 12 = 80 400). Відтак, страховик ПАТ «Страхова компанія «УСГ» зобов`язаний виплатити матері потерпілого та його малолітнім дітям страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 26 800,00 грн. кожному із них у відповідній частині.

Разом із тим, судом встановлено та не оспорюється учасниками справи, що у 2023 році (тобто на момент ДТП) встановлений ліміт для загального розміру страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцю померлого становить 320 000 грн. на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих. Ураховуючи те, що для трьох потерпілих (матері ОСОБА_1 та дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ) розмір моральної шкоди визначено в сумі 80400 грн. (26800 грн. кожному із них), а тому витрати на утримання дітей загиблого ОСОБА_6 ( ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ) становитимуть 239600 грн. (320000 - 80400).

Відтак, зважаючи на різницю між наявним лімітом страхового відшкодування у розмірі 320 000 грн. та фактичним розміром страхового відшкодування моральної шкоди матері та двом дітям загиблого (сукупно 80 400 грн.), відповідач ПАТ «Страхова компанія «УСГ», як страховик, зобов`язаний виплатити на користь двох утриманців загиблого ОСОБА_6 (двоє малорлітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ) страхове відшкодування витрат на їх утримання у розмірі 239600 грн. (320000 - 80400), тобто по 119 800 грн. на кожну дитину загиблого ОСОБА_6 .

За таких обставин, заявлені позовні вимоги у частині стягнення з відповідача на користь позивачів суми страхового відшкодування у граничних межах ліміту страхового відшкодування є правомірними та підлягають задоволенню.

Щодо нарахування штрафних санкцій за несвоєчасне виконання відповідачем, як страховиком, грошового зобов`язання, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до приписів статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом тридцяти днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Перелік документів, визначається пунктом 35.2 вищезазначеної статті.

Згідно статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом п`ятнадцяти днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через дев`яносто днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно п. 36.2 ст. 36 цього Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше ніж 90 днів з дня отримання заяви про здійснення страхового відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

З аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що обов`язок щодо прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та здійснення виплати такого відшкодування, або ж прийняття рішення про відмову в проведенні такої виплати у відповідача виник з дня подання позивачем відповідної заяви про здійснення страхового відшкодування і повинен бути виконаний не пізніше ніж на 90 день з дня подання позивачем відповідної заяви.

Таким чином, можна дійти до висновку, що з моменту отримання відповідачем заяви про виплату страхового відшкодування у страховика було рівно 90 днів для прийняття рішення у справі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973св18) зазначено, що: «правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Виплата страхового відшкодування - це страхова виплата грошової суми, яка виплачується страховиком за умовами страхування при настанні страхового випадку. Отже, виплата страхового відшкодування є грошовим зобов`язанням.

Особливості цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань обумовлені їх специфічними ознаками, до яких, серед інших, належать наступні: цей вид зобов`язань включає в себе обов`язок сплатити гроші та має на меті погашення грошового боргу; встановлюються спеціальні правила відповідальності за порушення грошових зобов`язань у вигляді нарахування процентів річних та інфляційних втрат як плати за безпідставне користування чужими грошовими коштами; специфічним є вплив прострочення на зміст грошового зобов`язання, оскільки останнє у разі прострочення все одно залишається грошовим.

Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Як зазначено в постанові Верховного суду від 4 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Статтею 20 Закону України «Про страхування» встановлено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Статтею 992 Цивільного кодексу встановлено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц виснувала про те, що до правовідносин про невиплату страхового відшкодування потерпілій особі застосовуються вимоги частини другої статті 625 ЦК України. Отже, суд вважає, що на позивачів у цій справі поширюються положення частини другої статті 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Крім того, згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі №337/5617/19, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція)».

Як убачається із матеріалів справи, що заява про виплату страхового відшкодування надіслана в інтересахз позивачів до відповідача ПАТ «Страхова компанія «УСГ», як страховика, 15 листопада 2023 року, зважаючи на сплив 90-денного строку для прийняття страховиком рішення у страховій справі, отже строк, із якого розпочато неправомірне нездійснення страхового відшкодування (тобто порушення грошового зобов`язання) у цьому випадку буде 14 лютого 2024 року по 26 березня 2024 року. Натомість, останнім днем розрахунку позивачі визначають 09 липня 2024 року (нарахування штрафних санкцій згідно заяви про збільшення позовних вимог від 25.06.2024).

Ураховуючи викладене, суд приходить до переконання, що позивачі довели підставність заявлених вимог щодо стягнення із відповідача штрафних санкцій за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.

Наданий представником позивачів розрахунок сум, які підлягають стягненню на користь позивача, суд приймає до уваги, оскільки представником відповідача не спростовано доводів представника позивача щодо визначеного розміру інфляційних збитків, пені та 3% річних, як і не було надано свого контррозрахунку цих штрафних санкцій.

Відтак, стягненню із відповідача ПАТ «СК «Українська страхова група» на користь матері потерпілого ОСОБА_1 підлягає страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 26800 грн, а також через прострочення виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачкою, на користь останньої слід стягнути з відповідача: пеню у розмірі 2786,18 грн, 3% річних у розмірі 299,86 грн, інфляційні втрати у розмірі 375,82 грн, а всього разом - 30261,86 грн.

Крім того, на переконання суду, із відповідача ПАТ «СК «Українська страхова група» слід стягнути на користь позивачки ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , страхове відшкодування витрат на утримання у розмірі 239600 грн, моральної шкоди у розмірі 53600 грн. (тобто, по 26800 грн. на кожну дитину), пеню у розмірі 32578,64 грн, 3% річних у розмірі 3492,19 грн, інфляційні втрати у розмірі 4604,54 грн, а всього разом - 333 875,37 грн.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Крім того, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позивачі звільнені від сплати судового на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому із відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 3641,37 грн. (1% х 364137 грн).

Разом із тим, питання розподілу судових витрат (витрат на правничу допомогу) судом не вирішується, зважаючи на положення ч. 8 ст. 141 ЦПК України та клопотання представника позивачів про розгляд справи у їх відсутності, де просили врахувати попередню їх заяву у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, якою повідомили про намір надати до суду детальний опис наданих правничих послуг та підтверджуючих документів щодо оплати послуг адвоката протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 2, 4, 8, 10, 11, 12, 13, 76, 77, 78, 81, 82, 89, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 26 800,00 грн, пеню у розмірі 2 786,18 грн, три відсотки річних у розмірі 299,86 грн , інфляційні втрати у розмірі 375,82 грн, а всього разом - 30 261,86 грн (тридцять тисяч двісті шістдесят одна гривня 86 копійок).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 страхове відшкодування витрат на утримання у розмірі 239 600,00 грн, моральної шкоди у розмірі 53 600,00 грн, пеню у розмірі 32 578,64 грн, три відсотки річних у розмірі 3 492,19 грн, інфляційні втрати у розмірі 4 604,54 грн, а всього разом - 333 875,37 грн (триста тридцять три тисячі вісімсот сімдесят п`ять гривень 37 копійок).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь держави судовий збір в сумі 3641,37 грн (три тисячі шістсот сорок одна гривня 37 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи.

Позивачка: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Позивачка: яка діє в інтерсах малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Представник позивачів: адвокат Скочиляс Ірина Мирославівна (79000, м. Львів, а/с 70, РНОКПП НОМЕР_6 ).

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УСГ» (03038, м. Київ, вул. Федорова Івана, буд. 32 літ. А, ).

Представник відповідача: адвокат Невідома Тетяна Михайлівна (03038, м. Київ, вул. Федорова Івана, буд. 32 літ. А, РНОКПП НОМЕР_7 ).

Повний текст судового рішення складено: 18.11.2024 року.

Суддя: І. Б. Кос