ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

26 червня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/22239/21

Провадження № 22-з/4820/139/24

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Дияк Я.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №686/22239/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою в його інтересах адвокатом Гопкою Володимиром Володимировичем, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня 2024 року (суддя Заворотна О.Л., повне судове рішення складено 22 березня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня 2024 року в задоволені позову відмовлено.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 квітня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 грн витрат на оплату правничої допомоги та 6213,48 грн витрат на проведення судової експертизи.

Не погоджуючись з рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гопка В.В., оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 10 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану в його інтересах адвокатом Гопкою В.В., залишено без задоволення. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня 2024 року залишено без змін.

17 червня 2024 року ОСОБА_1 подала до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 8000 грн судових витрат на оплату правничої допомоги, понесених у зв`язку з апеляційним розглядом справи №686/22239/21. До заяви додано копію ордеру серії ВХ №1064928 від 10.06.2024, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Вагіна Д.С., копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 17 травня 2024 року №17/05, копію додаткової угоди від 17 травня 2024 року до договору про надання правової (правничої) допомоги від 17 травня 2024 року, копію акту про надання правової (правничої) допомоги від 10 червня 2024 року, копію квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №50 від 12 червня 2024 року.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Від представника позивача ОСОБА_2 Гопки В.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість представника в іншому судовому засіданні.

Вирішуючи зазначене клопотання, судова колегія виходить з наступного.

Так, статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, законодавець визначив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою і апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Окрім того, суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду.

Отже, виходячи з вищевказаного, враховуючи відсутність клопотання ОСОБА_2 і відношення останнього до клопотання його представника про відкладення розгляду справи та враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення і створення апеляційним судом під час розгляду цієї справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, апеляційний суд вважає, що клопотання представника ОСОБА_2 Гопки В.В. про відкладення розгляду справи до задоволення не підлягає, а справу можна розглянути за відсутності сторін, які не з`явилися в судове засідання та явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Положеннями частини 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає з таких підстав.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу (частина 1 статті 270 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 141 ЦПК України).

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини 1 - 2 статті 133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що:

«Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини 3 статті 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина 1 статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) вказано, що з аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина 1 статті 246 ЦПК України).

У випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 (провадження № 61-4799св23)).

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду №346/2744/21 від 22 квітня 2024 року.

Як слідує із матеріалів справи, подаючи 22.05.2024 відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зазначала, що попередній орієнтовний розмір її витрат на правничу допомогу становить 15000 грн та зазначила, що докази надання правничої допомоги, в суді апеляційної інстанції та докази понесення витрат на професійну правничу допомогу в цій справі в суді апеляційної інстанції буде подано протягом 5 днів з дня ухвалення апеляційним судом судового рішення (т. 2 а.с. 26-30).

10 червня 2024 року Хмельницьким апеляційним судом ухвалено судове рішення за результатами апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14 березня 2024 року у цій справі.

12 червня 2024 року ОСОБА_1 подано до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з додатками: копією ордеру серії ВХ №1064928 від 10.06.2024, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Вагіна Д.С., копією договору про надання правової (правничої) допомоги від 17 травня 2024 року №17/05, копією додаткової угоди від 17 травня 2024 року до договору про надання правової (правничої) допомоги від 17 травня 2024 року, копією акту про надання правової (правничої) допомоги від 10 червня 2024 року, копією квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №50 від 12 червня 2024 року.

Заявниця просила суд ухвалити додаткове рішення та стягнути із ОСОБА_2 8000 грн витрат на правову допомогу, які вона сплатила АО «ЮРКОЛЕГІЯ», з посиланням на те, що зазначена сума є фіксованим розміром винагороди адвоката і не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

При вирішенні зазначеної заяви ОСОБА_1 апеляційний суд виходить з наступного.

Так, відповідно до пп. 2 п. 31. договору про надання правової (правничої) допомоги від 17 травня 2024 року №17/05, що укладений між АО «ЮКОЛЕГІЯ» та ОСОБА_1 , клієнт зобов`язується сплатити послуги адвоката по справі (гонорар) в сумі та порядку, передбаченому додатковою угодою.

Згідно п. 1 додаткової угоди від 17 травня 2024 року до договору про надання правової (правничої) допомоги від 17 травня 2024 року, сторони визначили, що вартість послуг Адвокатського об?єднання за надання правової (правничої) допомоги, за Договором про надання правової (правничої) допомоги №17/05 від 17.05.2024, а саме: підготовка відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14.03.2024 в справі №686/22239/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, є фіксованою та становить 3000 грн; здійснення захисту клієнта в справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14.03.2024 в справі №686/22239/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу в Хмельницькому апеляційному суді є фіксованою та становить 5000 грн.

Клієнт зобов`язаний сплатити Адвокатському об`єднанню кошти (гонорар) в сумі 8000 грн протягом одного місяця з дати підписання цієї додаткової угоди.

Умовами зазначених вище договорів не передбачено обов`язок складання та оформлення Акту про надання правової (правничої) допомоги.

З огляду на наведене і враховуючи відсутність у заяві ОСОБА_1 обґрунтування наявності поважних причин ненадання стороною відповідачки до закінчення судових дебатів у справі доказів, що підтверджують розмір судових витрат (витрат на правничу допомогу), що понесені чи будуть понесені відповідачкою та враховуючи, що додаткова угода від 17 травня 2024 року до договору про надання правової (правничої) допомоги від 17 травня 2024 року містить умови щодо винагороди адвоката у фіксованому розмірі, який, як зазначала заявниця, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого часу адвокатом, і враховуючи обов`язок ОСОБА_1 оплатити Адвокатському об`єднанню кошти (гонорар) в сумі 8000 грн протягом одного місяця з дати підписання додаткової угоди від 17.05.2024, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви відповідачки про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст. ст. 270, 381 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 червня 2024 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай