Провадження №: 2/336/1820/2024
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2024 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Боєва Є.С., за участю секретаря судового засідання Сайбель К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
Концерн «Міські теплові мережі» (далі по тексту Концерн «МТМ»; Позивач) звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначав, що Концерн «МТМ» діє на підставі статуту, який знаходиться у загальнодоступному місці на офіційному сайті Концерну «МТМ». Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Позивача та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Позивача. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій, її збут та інше. Як зазначено в позові, правовідносини між Позивачем та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним Кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінетів Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та від 21.08.2019 р. № 830, Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року № 315 про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг».
Позивач вказав, що Концерн «МТМ» по відношенню до відповідачів (споживачів послуг) являється виконавцем житлово-комунальних послуг, а саме, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а також з постачання теплової енергії. Ці послуги надавалися позивачем за місцем знаходження нерухомого майна відповідачів: АДРЕСА_1 . За цією адресою надання послуг здійснюється на підставі укладення публічного договору приєднання про надання комунальних послуг, споживачами послуг являються зареєстровані за цією адресою ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , та на їх ім`я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . З 01.11.2021 року між Позивачем та Відповідачем ОСОБА_1 був укладений ТИПОВИЙ ІНДИВІДУАЛЬНИЙ ДОГОВІР про надання послуги з теплової енергії (згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», вказаний договір приєднання розміщений на офіційному сайті Концерну «МТМ». . Обов`язок споживача сплачувати за житлово-комунальні послуги закріплений у Житловому Кодексі України (статті 64, 67, 68), у статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.04.2024 року відкрито провадження в цій справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 06.06.2024 року.
В судові засідання сторони не з`явилися.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте в позовній заяві просив у разі розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін провести судовий розгляд справи без участі позивача, заявлені позовні вимоги підтримує, про заочний розгляд справи не заперечує.
Сповіщення відповідачів про дату, час і місце розгляду справи, здійснювалось судом шляхом направлення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви і додатками до неї, а також судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зазначену в інформації КП «ЦУІТ» (розпорядник бази персональних даних у відповідності до рішення Запорізької міської ради від 20.12.2017 № 67 «Про загальноміську багатофункціональну електронну картку «Картка Запоріжця» (а с . 22). Така адреса співпадає з адресою, вказаною позивачем у позові.
Поштова кореспонденція поверталася до суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою».
Суд вважає, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, однак про причини неявки суд не повідомили, як і не надали відзив на позовну заяву.
За наведеного, керуючись ст.ст. ч. 1 ст. 280, ч. 5 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив рішення про здійснення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до частини 2 статті 247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України повинен вирішити чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи виникає спір.
Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , які надаються Концерном «Міські теплові мережі» шляхом відкриття абонентського особового рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 18).
Відповідно до довідки виданої фахівцем зі збуту теплової енергії відділу договірної роботи, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 17.09.1992 року та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований з 21.06.2001 року (а. с. 17).
Такі ж само дані про реєстрацію відповідачів містяться в інформації КП «ЦУІТ» (а с . 22).
Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
У відповідності до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з постачання теплової енергії та гарячої води.
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем.
Згідно з пунктои 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
За пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або до затверджених нормативів (норм) споживання.
Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору
Відповідно до частини 2 статті 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Концерн «Міські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання у м. Запоріжжі. Відповідачі користуються вказаними послугами, чим підтвердили свою згоду на отримання вказаних послуг, що і призвело до виникнення між ним та позивачами договірних відносин, які регулюються цивільним законодавством.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Вимогами статті 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є споживачами послуг теплопостачання та гарячої води та мають заборгованість за несплату вказаних послуг за період з 01.03.2020 року по 31.01.2024 року в розмірі 25 999, 95 грн., яка не погашена станом на момент подання позовної заяви до суду.
Враховуючи відсутність доказів на підтвердження погашення заборгованості відповідачами станом на момент розгляду справи суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми заборгованості за договором теплопостачання та постачання гарячої води в розмірі 25 999, 95 грн., тому позовні вимоги Концерну «МТМ» мають бути задоволені в повному обсязі.
Згідно платіжної інструкції № 3259 від 19.03.2024 року позивачем при пред`явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422, 40 грн.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню у рівних частках витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422, 40 грн.
Враховуючи викладене, , керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 263, 264, 280-285, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Є.С. Боєв