Справа № 489/6543/24
Провадження № 2/489/2419/24
РІШЕННЯ

Іменем України

18 листопада 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Костюченка Г.С.,

секретаря судового засідання Савкової К.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 9 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, третя особа Державна казначейська служба України про стягнення матеріальної та моральної шкоди

встановив

В вересні 2024 року представник позивача адвокат Сорочан Є.В. звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про стягнення матеріальної та моральної шкоди

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04 січня 2024 року інспектором взводу №2 роти №1 батальйону №2 управління патрульної поліції в Миколаївській області старшим лейтенантом поліції Іриною Карлаш було складено відносно ОСОБА_1 адміністративний протокол серії ААД № 559734 від 04.01.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та вилучено посвідчення водія на право керування транспортним засобом. 25 січня 2024 року Ленінським районним судом міста Миколаєва було відкрито провадження у справі № 489/516/24. 26 червня 2024 року суддею Губницьким Д.Г. було винесено Постанову про закриття провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Не погодившись з вказаним рішенням потерпілою ОСОБА_3 було подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду рішення якого від 22 липня 2024 року було залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення. В позовній заяві Позивач зазначає, що у зв`язку з вищенаведеними обставинами, йому була заподіяна матеріальна та моральна шкода, завдана йому незаконними рішеннями та діями органу державної влади і його посадовими особами при здійсненні ними своїх повноважень та просить суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 100 грн моральної та 16 000 грн матеріальної шкоди, понесену позивачем як витрати на професійну правову допомогу під час розгляду справи № 489/516/24 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України а також витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва відкрито провадження усправі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом учасників справи.

26 вересня 2024 року на адресу суду надійшов відзив. Представник відповідача зазначає наступне.

На підтвердження заподіяння моральної шкоди позивачем не надано суду жодного доказу, яким може бути, наприклад, довідка лікарні, виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, про наявність діагнозу психоемоційного стресу, або інших хвороб, які пов`язані з діями відповідача.

Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон), на який посилається Позивач у своїй позовній заяві, зокрема згідно ст.1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до частини другої ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Слід зазначити, що постанова про адміністративне правопорушення відносно позивача була складена інспектором УПП в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції У ст. 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» (далі ЗУ «Про ОРД») визначено перелік органів, оперативні підрозділи яких можуть здійснювати оперативно-розшукову діяльність. Проведення оперативно-розшукової діяльності іншими підрозділами зазначених органів, підрозділами інших міністерств, відомств, громадськими, приватними організаціями та особами забороняється. Відповідно до ст.ст. 1, 5 ЗУ «Про ОРД», Закону України Про Національну поліцію, Положення про Департамент патрульної поліції ? Департамент патрульної поліції Національної поліції України та відповідно Управління патрульної поліції в Миколаївській області не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність або досудове розслідування. Виходячи з вищенаведеного, посилання позивача на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» стосовно відшкодування моральної шкоди є помилковим та таким, що не підлягає застосуванню в даному конкретному випадку. Щодо помилкового застосування Позивачем статті 1176 ЦК України до даних правовідносин: Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Тобто з вищезазначених норм можна дійти висновку, що підстави для відшкодування майнової та моральної шкоди відсутні, оскільки співробітниками УПП в Миколаївській області ДПП не було завдано такої шкоди. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Частиною шостою ст. 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. У правовому висновку Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі № 6- 501цс17 вказано, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку: - незаконного засудження; - незаконного притягнення до кримінальної відповідальності; - незаконного застосування запобіжного заходу; - незаконного затримання; - незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами. Виходячи із наведеного, тлумачення вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що відшкодування моральної шкоди на підставі частини першої статті 1176 ЦК України і Закону № 266/94-ВР здійснюється лише у разі закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з незаконним накладенням адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст. 1173, 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Тобто, застосовується загальний порядок доказування, а саме наявність умов: неправомірні дії цього органу; наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Які довести повинен Позивач. На думку Відповідача, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а загалом винесення 22.07.2024 року Миколаївського апеляційного суду рішення по справі № 489/516/24 є достатньою сатисфакцією. Подібні правові висновки висловлено Верховним Судом у постановах: - від 21.10.2020 у справі № 312/262/18; - від 09.06.2021 у справі № 726/837/20; - від 29.09.2021 у справі № 166/1222/20. Сам факт закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення за частиною 124 КУпАП не є доказом заподіяння йому моральної шкоди. Інших доказів порушення прав і законних інтересів ОСОБА_1 надано не було, а отже, і не потребує захисту у судовому порядку. «Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.» Думка відповідача збігається з думкою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладеною в рішенні від 03 червня 2021 року у праві № 686/34047/19.

Отже, застосування в даному правовому випадку норм ст. 1167, 1174 ЦКУ за відсутності доведення Позивачем заподіяння йому моральних страждань органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, бо саме вони і ніхто інший виступають суб`єктами відповідних правовідносин згідно вказаних статей, є помилковим та недоречним.

30 вересня 2024 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, представник позивача зазначав, що аргументи представника відповідача, що були наведені ним в своєму відзиві на позов, не спростовують доводів позовної заяви позаяк носять декларативний та бездоказовий характер, і не містять конкретики відносно фактичних та правових підстав заявленого позову. Відтак доводи представника відповідача, що викладені ним в своєму Відзиві підлягають відхиленню.

Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та остаточно просили стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 100 грн моральної та 16 000 грн. матеріальної шкоди, понесену позивачем як витрати на професійну правову допомогу під час розгляду справи № 489/516/24 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України а також витрати на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Також пояснив, що патрульний поліцейський який склав протокол діяв в межах своїх повноважень, незаконності та протиправність його дій не доведена.

Дослідивши докази у справі, вислухавши представників сторін, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

04 січня 2024 року інспектором взводу №2 роти №1 батальйону №2 управління патрульної поліції в Миколаївській області старшим лейтенантом поліції Іриною Карлаш було складено відносно ОСОБА_1 адміністративний протокол серії ААД № 559734 від 04.01.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та вилучено посвідчення водія на право керування транспортним засобом. 25 січня 2024 року Ленінським районним судом міста Миколаєва було відкрито провадження у справі № 489/516/24. 26 червня 2024 року суддею Губницьким Д.Г. було винесено Постанову про закриття провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Тобто з вищезазначених норм можна дійти висновку, що підстави для відшкодування майнової та моральної шкоди відсутні, оскільки співробітниками УПП в Миколаївській області ДПП не було завдано такої шкоди. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Частиною шостою ст. 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

У правовому висновку Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі № 6- 501цс17 вказано, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку: - незаконного засудження; - незаконного притягнення до кримінальної відповідальності; - незаконного застосування запобіжного заходу; - незаконного затримання; - незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Виходячи із наведеного, тлумачення вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що відшкодування моральної шкоди на підставі частини першої статті 1176 ЦК України і Закону № 266/94-ВР здійснюється лише у разі закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з незаконним накладенням адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст. 1173, 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Тобто, застосовується загальний порядок доказування, а саме наявність умов: неправомірні дії цього органу; наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Які довести повинен Позивач.

Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Подібні правові висновки висловлено Верховним Судом у постановах: - від 21.10.2020 у справі № 312/262/18; - від 09.06.2021 у справі № 726/837/20; - від 29.09.2021 у справі № 166/1222/20. Сам факт закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення за частиною 124 КУпАП не є доказом заподіяння йому моральної шкоди. Інших доказів порушення прав і законних інтересів ОСОБА_1 надано не було, а отже, і не потребує захисту у судовому порядку. «Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.»

Зазначена правова позиція визначена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладеною в рішенні від 03 червня 2021 року у праві № 686/34047/19.

Отже, застосування в даному випадку норм ст. 1167, 1174 ЦКУ за відсутності доведення Позивачем заподіяння йому моральних страждань органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, бо саме вони і ніхто інший виступають суб`єктами відповідних правовідносин згідно вказаних статей, є помилковим.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (ч.2 ст.1167 ЦК України).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.ч. 1, 2 ст.23 ЦК України).

За приписами ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 (далі ППВСУ №4 від 31.03.1995) зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 ППВСУ №4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №464/3789/17 від 10.04.2019).

За твердженням представника позивача, моральна шкода, яка завдана відповідачем позивачу полягає у душевних стражданнях, яких ОСОБА_1 зазнав у зв`язку з протиправними діями відповідача, та змушений був витрачати час та грошові кошти для захисту своїх прав у суді.

Суд враховує те, що позивачем не надано доказів звернення до лікарів, із зазначенням про погіршення самопочуття ОСОБА_1 .

Крім того, позивач не заявляв клопотання про допит свідків (друзів, членів сім`ї, родичів та ін.), які могли б підтвердити глибину душевних страждань позивача, що настали внаслідок протиправних дій відповідача.

Також суду не надано будь яких доказів протиправної діяльності відповідача, яки б надавали можливість встановлення підстав для стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Представником позивача не надано належних та допустимих доказів протиправної поведінки або бездіяльності відповідача, тому суд не вбачає підстав для стягнення моральної шкоди, яка може бути саме наслідком порушеного права позивача.

Оскільки в задоволенні позовних вимог судом відмовлено, то вимоги в частині відшкодування витрат на правову допомогу також не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

вирішив

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, третя особа Державна казначейська служба України про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: м.Київ, вул. Федора Єрнеста, 3..

Суддя Г. С. Костюченко

Повний текст судового рішення складено 18.11.2024 року.