Справа № 131/739/24
Провадження № 22-ц/801/1939/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шелюховський М. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 рокуСправа № 131/739/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Берегового О. Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Ходаком Владиславом Володимировичем, на заочне рішення Іллінецького районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 03 липня 2024 року у м. Іллінці, під головуванням судді цього суду ОСОБА_3 , повний текст рішення складено 10 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, в якому вказала, що відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягувались аліменти в твердій грошовій в розмірі 600 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.03.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначила, що змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » у зв`язку з укладенням шлюбу із ОСОБА_8 .

25.04.2019 року рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області розмір аліментів, стягуваних за вказаним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 було збільшено з 600,00 грн до 2000 грн щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

З часу прийняття цього рішення змінилися обставини, зокрема розмір споживчих цін на товари, необхідні для забезпечення та утримання дитини, а також прожитковий мінімум, встановлений для дітей відповідного віку, постійно змінюється у бік підвищення. Окрім того, їх з ОСОБА_2 син є дитиною з інвалідністю та потребує постійної уваги, лікування та в період часу з 06.05.2020 року по 01.05.2021 року проходив декілька етапів лікування у зв`язку із діагнозом: гострий лімфобластний лейкоз (рак крові та кіткового мозку).

У зв`язку з цим, позивач просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на її користь на підставі рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 25.04.2019 року на утримання сина ОСОБА_9 , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 8 000,00 грн щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

03.07.2024 року заочним рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області позов задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 25.04.2019 року у цивільній справі № 131/1790/18, на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають стягненню з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ОСОБА_5 повноліття.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Стягнено з ОСОБА_2 1 211, 20 грн судового збору в дохід держави.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Ходака В.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник скаржник зазначає, що в суду першої інстанції були відсутні підстави для ухвалення заочного рішення суду, враховуючи, що матеріали справи не містять доказів, що позивач не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення.

Крім того, на думку позивача, звільнившись із раніше займаних посад, та влаштувавшись на роботу, де офіційна заробітна плата є нижчою, відповідач бажав занизити розмір офіційних отриманих доходів для визначення розміру аліментів. До того ж, на переконання скаржника, звільнення та влаштування на нову роботу жодним чином не спростовує факт отримання коштів за період з 01.10.2023 року по 31.03.2024 року у Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова та ЗК «Вінницька централізована клубна система».

Також представник позивача наголошує, що відповідач придбав в липні 2021 року транспортний засіб Honda Accord, 2015 року випуску, середня ринкова вартість якого складає 572 290 грн. Натомість, як вважає позивач, судом першої інстанції було безпідставно враховано лише вартість автомобіля при купівлі на аукціоні в розмірі 4 350 доларів США.

Таким чином, з огляду на розмір заробітної плати та купівлю вартісного автомобіля, позивач зауважує, що відповідач може володіти неофіційними джерелами доходів, зокрема шляхом здачі квартири, яка перебуває у його власності.

Разом з тим, скаржник додатково звертає увагу на те, що їх з ОСОБА_2 син є дитиною з інвалідністю, яка потребує постійної уваги, також постійно потребує лікування.

Водночас, на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В заперечення проти апеляційної скарги зазначає, що його звільнення з попередніх місць роботи та працевлаштування на нове місце роботи було зумовлене об`єктивними обставинами, що не пов`язані із поданням позивачем позову. На даний час він працює в ТОВ «Еволта тех» та його оклад на місяць становить 8000,00 грн.

Крім того, зауважує, що автомобіль був ним придбаний на аукціоні «Copart» за 4350 доларів США (що на момент придбання складало 122 888 грн), а не за 572 970 грн, як стверджує позивач, однак щодо придбаного автомобіля відповідач вказав, що придбав його за власні збереження та його дійсна вартість становить 122 888 грн.

Також звертає увагу, що квартиру за адресою АДРЕСА_1 , набув в порядку спадкування за законом, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.08.2016 року та з 13.09.2016 року по даний час в вказаній квартирі він проживає.

Враховуючи ціну пред`явленого позову та те, що цей позов не віднесено до категорії позовів, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, тому відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2013 року розірвано (а.с. 9).

У шлюбі у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією його свідоцтва про народження, де в графі «Батько» вказано ОСОБА_2 (відповідач), а в графі «Мати» ОСОБА_4 (позивач)(а.с. 8).

18.06.2015 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області було вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.03.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.11-12).

06.11.2015 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище « ОСОБА_7 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 13).

25.04.2019 року рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області було збільшено розмір аліментів, стягуваних за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми в розмірі по 600 грн щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначивши їх подальше стягнення у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття (а.с.14-20).

Позивачем при поданні позовної заяви було зазначено, що ОСОБА_2 працює у Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова та ЗК «Вінницька централізована клубна система», де щомісяця отримує заробітну плату в розмірі 10 700,0 грн (8500,0 грн до виплати)

Довідкою про доходи № 100 від 15.04.2024 року Вінницького національного університету ім. М.І. Пирогова підтверджується, що за період з 01.10.2023 року по 31.03.2024 року в середньому ОСОБА_2 отримував заробітну плату у розмірі 7 150,00 грн (до виплати приблизно 5 700 грн) (а.с.39).

Довідками про отримання доходів ЗК «Вінницька централізована клубна система» за жовтень 2023 - грудень 2023 роки, за січень 2024 березень 2024 роки підтверджується, що ОСОБА_2 отримує заробітну плату у ЗК «Вінницька централізована клубна система» у розмірі 3 550 грн (до виплати приблизно 2 800 грн) (а.с.41-42).

Витягом з наказу № 282-8 к/тр від 16.04.2024 року підтверджується, що ОСОБА_2 звільнено з посади провідного інженера з програмного забезпечення комп`ютерів інформаційно аналітичного відділу Вінницького національного університету ім. М.І. Пирогова (а.с.89).

Витягом з наказу № 25-К від 13.06.2024 року підтверджується, що ОСОБА_2 звільнено з посади інженера програміста ЗК «Вінницька централізована клубна система» (а.с.90).

Як вбачається з копії наказу № 24к/-тр від 22.05.2024 року відповідача прийнято на роботу до в ТОВ «Еволта тех» на посаду електромеханіка (а.с.91) та відповідно до довідки № 1 від 18.06.2024 року його оклад на місяць становить 8521,73 грн та після утримання обов`язкових платежів його заробітна плата на місяць становить 6859,99 грн (а.с.92).

Відповідно до довідки ОСББ2 «Космонавтів 51» ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 , (а.с.95), зазначене також підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 19.06.2024 року (а.с.94), окрім того ОСОБА_2 є власником даної квартири яку набув в порядку спадкування, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.08.2016 року (а.с.93).

Автомобіль відповідачем був придбаний на аукціоні «Copart» за 4350 доларів США (на момент придбання складало 122 888 грн), що підтверджується історією автомобіля Honda Accord Exl 2015 Black 2.4L 4 vin: НОМЕР_1 з інтернет сайту Bidfax.info. (а.с.96-98).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів, на підтвердження викладених позивачем обставин щодо отримання відповідачем щомісячного доходу, що становить 10 000 грн, а також щодо здачі в оренду квартири в АДРЕСА_1 , та придбання автомобіля вартістю 572 290 грн, суду не надано, а докази, які надані позивачем при подачі позову, відповідачем спростовано наданими ним доказами.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погоджується, виходячи з наступного.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів на утримання дитини, визначений судовим рішенням, не вважається незмінним.

У ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Разом із тим, стаття 182 СК України визначає обставини, які враховуються судом при визначення розміру аліментів. Так, згідно із частиною першою цієї статті, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження зміни матеріального стану відповідача, зокрема щодо отримання відповідачем щомісячного доходу у розмірі 10 000 грн, щодо неофіційного доходу, отриманого від здачі в оренду квартири в АДРЕСА_3 , та придбання автомобіля вартістю 572 290 грн, а також інших доходів.

Поряд з тим, згідно із ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Так, позивач зазначила, що збільшення розміру стягуваних аліментів необхідне у зв`язку з перебуванням на лікуванні сина ОСОБА_5 в період з 06.05.2020 року по 01.05.2021 року, що підтверджується випискою з історії хвороб Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні № 01/1065 від 24.05.2021 (а.с. 24-35).

Отже, надані суду першої інстанції докази, зокрема, медичні документи, свідчать про те, що позивач понесла додаткові витрати на обстеження стану здоров`я дитини, лікування, що у свою чергу може бути підставою для пред`явлення позову в порядку ст. 185 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Таким чином, враховуючи часткове визнання відповідачем позову та те, що гарантований розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, районний суд вірно вважав, що позов підлягає частковому задоволенню та розмір стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно збільшити, встановивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 3000 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди із визначеним розміром стягнених аліментів не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до незгоди позивача з висновками суду по суті спору.

При цьому, що стосується доводів апеляційної скарги про те, що в суду першої інстанції були відсутні підстави для ухвалення заочного рішення, то колегія суддів зазначає наступне.

Заочний розгляд справи відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (глава 11) є особливим порядком розгляду та вирішення цивільної справи за відсутності відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву та відомостей щодо того, що позивач не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення судом, матеріали справи не містять.

Таким чином, при розгляді даної справи, судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, однак, висновки суду першої інстанції щодо вирішення спору є правильними та обґрунтованими.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Разом з тим, як визначено ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, зокрема те, що вказане порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 03 липня 2024 року без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції необхідно віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Ходаком Владиславом Володимировичем, залишити без задоволення, а рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 03 липня 2024 року - без змін.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О. В. Ковальчук

Судді: Т. Б. Сало

О. Ю. Береговий