ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

19 червня 2024 року

м. Харків

справа № 645/4776/23

провадження № 22-ц/818/1358/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В. Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Львової С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування при Виконавчому комітеті Чкаловської селищної ради Харківської області про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 січня 2024 року, ухвалене суддею Федоровою О.В.,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року Позивачка ОСОБА_1 а звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування при Виконавчому комітеті Чкаловської селищної ради Харківської області про позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що 13.08.2019 року між сторонами було укладено шлюб, який розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.09.2021 року по справі № 644/6298/21. Від даного шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом із матір`ю, з моменту розлучення і по цей час батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та не приймає участі у вихованні дитини. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 14.08.2023 року відповідач не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач не тільки не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання, а й не спілкується з дитиною взагалі, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизначених норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу та взагалі не відвідує сина.

Такі обставини, на думку позивачки є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 січня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування при Виконавчому комітеті Чкаловської селищної ради Харківської області про позбавлення батьківських прав - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в ході розгляду справи відповідач не надав жодного доказу на підтвердження своїх пояснень, тоді як позивачем були надані беззаперечні та достатні докази, які свідчать, що Відповідач у порушення вимог ст. 150 СК України свідомо не виконує обов`язки щодо виховання та розвитку дитини.

Зокрема, відповідно до заяви від 14.08.2023 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коляда Ю.С., зареєстрованої в реєстрі за № 3489, ОСОБА_2 , повністю розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, без будь-якого тиску зі сторони та відповідно до власного волевиявлення, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 . Правові наслідки такої відмови йому відомі.

Згідно з висновком органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області (далі - орган опіки і піклування) №01- 1-35/2107 від 23.10.2023 року орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав, відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , у судовому порядку.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів заборгованість відповідача зі сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , за період з жовтня 2021 року по жовтень 2023 року складає 77959,94 грн.

Згідно з відповіддю на адвокатський запит представника позивачки адвоката Лихачова Р.Б., Товариство з обмеженою відповідальністю «ВАША ФАМІЛІЯ» надало відповідь № 1- 08/1-24 від 08.01.2024 року, в якій зазначено, що до МЦ Your Family супроводжувала його мати ОСОБА_1 . Оплату за послуги надані малолітньому ОСОБА_3 , в сумі 4450,00 до МЦ Your Family здійснювала його мати ОСОБА_1 . Батько малолітнього ОСОБА_3 . МЦ Your Family не відвідував. Малолітнього ОСОБА_3 до МЦ Your Family не супроводжував.

Згідно з Консультативним висновком лікаря - практичного психолога ТОВ «ЦЕНТР МІКТОБІОЛОГІЇ ТА ІМУНОПРОФІЛАКТИКИ» від 13.01.2024 року, ОСОБА_3 , зростає в повноцінній сім`ї, наповненій турботою та батьківською любов`ю. Любить маму та вітчима ОСОБА_4 , якого вважає своїм татом. Крім того, зі змісту вказаного висновку вбачається, що на фото біологічного батька дитина зовсім не реагує. На запитання: «Хто це?» відповідає: « Дядя ». На запитання: «Ти знаєшь цього дядю?», відповідає: «Ні. не знаю».

Проте, суд першої інстанції виніс рішення, виключно на поясненнях відповідача, не підтверджених доказами. Таке рішення не можна вважати обґрунтованим в розумінні ст. 263 ЦПК України.

Матеріалами справи підтверджено, що дитина сприймає батьком не Відповідача, а саме чоловіка Позивачки - ОСОБА_4 , який є захисником Батьківщини та подає гарний приклад дитині. В той час як біологічний батько з початку повномасштабного вторгнення навіть не поцікавився чи перебуває дитина у безпеці під час бойових дій на території України.

Засвідчення нотаріальної згоди на позбавлення батьківських прав Відповідача підтверджує, що ОСОБА_2 не спілкувався з дитиною та не мав такого наміру у майбутньому.

Свідки, під час судових засідань, підтвердили той факт, що Відповідачу ніхто не перешкоджав у спілкуванні з дитиною, крім того, Відповідач навіть під час судових засідань ( в тому числі до та після них) не намагався спілкуватися з сином та не виявляв щодо нього жодної зацікавленості.

Крім того, суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29.09.2021 року у справі № 459/3411/18, відповідно до яких позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. А факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.

Також судом першої інстанції не враховано, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

За весь період розгляду справи відповідач не довів, що дійсно бажає приймати участь у житті сина. Всі дії відповідача зводились лише до заперечення проти позову. Ні суду, ні органу опіки і піклування відповідач не зміг надати плану дій щодо свого виправлення та встановлення зв`язку із сином.

Суд першої інстанції залишив поза увагою особу відповідача, яка не має позитивної оцінки суспільства, потенційний вплив такого батька на дитину не лише у випадку реального спілкування, а й у випадку подальшого формального існування спорідненості дитини з батьком, та вирішив справу не на користь інтересів дитини.

Верховний Суд зауважив, що лише факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Аналогічні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №398/4299/17. від 16.06.2021 у справі № 315/1279/19. від 02.08.2021 у справі №331/8310/15.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, які не виконують батьківських обов`язків, участь в судових засіданнях, заперечення щодо позову, що вже свідчить про бажання підтримувати стосунки з дитиною, суд приходить до висновку про передчасність прийняття такого рішення і надання можливості відповідачеві змінити ставлення до виховання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 13.08.2019 року між сторонами було укладено шлюб, який розірваний рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.09.2021 року по справі №644/6298/21.

Від шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 25.06.2020 року (актовий запис № 1798).

У подальшому позивачка уклала шлюб із ОСОБА_4 та їй було присвоєно прізвище ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою Виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області №Г-780/01-02-06 від 25.08.2023 року.

Відповідно до заяви від 14.08.2023 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коляда Ю.С., зареєстрованої в реєстрі за № 3489, ОСОБА_2 , повністю розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, без будь-якого тиску зі сторони та відповідно до власного волевиявлення, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Правові наслідки такої відмови йому відомі.

Згідно з висновком органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області (далі - орган опіки і піклування) № 01-01-35/2107 від 23.10.2023 року орган опіки і піклування вважав за доцільне позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у судовому порядку.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно з виконавчим листом № 644/9347/21 від 16.11.2023 року Орджонікідзевського районного суду м. Харкова про стягнення аліментів зі ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 07.10.2021 року, наданим державним виконавцем Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бессоновим М.С., станом на 30.10.2023 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з жовтня 2021 року по жовтень 2023 року складає 77959,94 грн..

Згідно з відповіддю на адвокатський запит представника позивачки адвоката Лихачова Р.Б., Товариство з обмеженою відповідальністю «ВАША ФАМІЛІЯ» надало відповідь № 1-08/1-24 від 08.01.2024 року, в якій зазначено, що в медичному центрі Your Family облік пацієнтів проводиться у медичній інформаційній системі «Нейрон». Згідно записів в МІС «Нейрон» малолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримував медичні послуги в МЦ Your Family, який знаходиться за адресою: місто Харків вул. Кооперативна 30 з 03.12.2021 року по теперішній час. За цей час отримував широкий спектр послуг, а саме аналізи, консультації, УЗД, лікування та обстеження лікарями. Малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , до МЦ Your Family супроводжувала його мати ОСОБА_1 . Оплату за послуги надані малолітньому ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 4450,00 до МЦ Your Family здійснювала його мати ОСОБА_1 . Батько малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , МЦ Your Family не відвідував. Малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до МЦ Your Family не супроводжував.

Згідно з Консультативним висновком лікаря - практичного психолога Новосьолової С.Ю. ТОВ «ЦЕНТР МІКТОБІОЛОГІЇ ТА ІМУНОПРОФІЛАКТИКИ» від 13.01.2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зростає в повноцінній сім`ї, наповненій турботою та батьківською любов`ю. Любить маму та ОСОБА_8 , якого вважає своїм татом. Крім того, зі змісту вказаного висновку вбачається, що на фото біологічного батька дитина зовсім не реагує. На запитання: «Хто це?» відповідає: «Дядя». На запитання: «Ти знаєшь цього дядю?», відповідає: «Ні, не знаю».

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини дії та рішення, що спрямовані назадоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної таетнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі Закон).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного ісоціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного збатьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання ірозвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII(далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною першою статті 155 СКУкраїни здійснення батьками своїх прав тавиконання обов`язків мають ґрунтуватися наповазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, провадження № 61-8918сво23.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень тазастосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки їїбатьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, завинятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме відсудів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини укожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, уякнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від18грудня 2008 року усправі «Савіни проти України», заява № 39948/06).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути донайважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, пункти 57, 58).

Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь увихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щобзабезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування таповинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, щопозбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід яккрайню міру впливу та захисту прав дитини.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу нанедобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від29липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі №562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07листопада 2023 року у справі № 601/928/22. Судовапрактика щодо застосування статті 164 СК України є усталеною.

У даній справі, суд першої інстанції відмовивши в позові, керувався тим, що позивачка не надала беззаперечних та достатніх доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та його свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно малолітнього сина, котрі б слугували підставою для позбавлення його батьківських прав.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на приписи пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли батьки свідомо та умисно не здійснюють батьківських прав та ухиляються від їх виконання.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості зміни такої поведінки. Позбавлення батьківських прав позбавляє батька/матір спільного родинного життя здитиною та не відповідає меті їхвозз`єднання.

Реалізація взаємного спілкування між матір`ю чи батьком і дитиною становить засадову складову сімейного життя у розумінні статті8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Савіни проти України», рішення від 18 грудня 2008 року, заява N 39948/06, ЄСПЛ зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини їїкоріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (пункт 49).

У постанові від 04 квітня 2024року у справі № 553/449/20, провадження № 61-2701св24, Верховний Суд вказав, що «…сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини».

Судом не встановлено свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків стосовно виховання дитини, абсолютної байдужості батька до дитини ( з урахуванням його заперечень проти позбавлення батьківських права та прагнення відновоити стосунки із сином), фактів заподіяння шкоди дитині, або того, що він становив загрозу для здоров`я та розвитку сина.

Відповідно до статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 358/689/22, провадження №61-13923св23).

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу і залежить від специфіки обставин, які необхідно довести у конкретній справі. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, якатримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).

Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У висновку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 23.10.2023 року № 01-01-35/2107 зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та є доказом усправі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, провадження № 61-1344св20.

Вказаний висновок оцінений судом першої інстанції у сукупності з іншими доказам і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав.

Неактивність або певна бездіяльність ОСОБА_2 як батька з урахуванням наведеного вище є недостатньою підставою для того, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав.

Особисті конфліктні відносини між батьками чи наявність у житті матері особи, яку вона вважає «кращим батьком» для дитини не може суперечити правам дитини на гармонійний розвиток та належне виховання і забезпечення її найкращих інтересів з боку біологічного батька.

Відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів, не може бути підставою дляпозбавлення батьківських прав.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020року в справі № 753/9433/17, провадження № 61-3462св20.

Отже, позбавлення батьківських прав батька, який не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки бажає спілкуватись та бачитись з дитиною, не втратив інтересу до дитини, до участі у її вихованні та має намір відновити з нею відносин, не відповідатиме інтересам малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка не надала будь-яких доказів необхідності розірвання сімейних зв`язків батька з дитиною, які дозволили б виснувати про недотримання судом критерію пропорційності під час ухвалення рішення про відмову у позбавленні ОСОБА_2 батьківських прав.

Посилання заявниці на несплату аліментів як підставу позбавлення батьківських прав відповідача є необґрунтованими.

Стягнення аліментів є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та вказує на спонукання батька до надання дитині належного утримання.

Колегія суддів зауважує, що наявність заборгованості зі сплати аліментів не є підставою для позбавлення особи батьківських прав (постанови Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17, провадження № 61-2175св20, від02 червня 2022 року у справі №754/15490/18, провадження №61-7195св20).

Крім того, в судовому засіданні відповідач пояснив, що заборгованість по аліментам на даний час вже погашена.

Вказане підтверджується матеріалами справи, а саме квитанціями про сплату аліментів на загальну суму 101 750 грн.

Посилання позивача на нотаріально посвідчену заяву від 14.08.2023 року, згідно якої відповідач не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не приймаються судом до уваги, оскільки вказану заяву відповідач просив вважати недійсною, пояснив, що йог обуло введено в оману щодо необхідності її складення.

Крім того, судом першої інстанції надана правильна оцінка показанням свідків, які не спростували того факту, що відповідач не приймає участі у вихованні сина саме з причин відсутності у останнього на це бажання, навпаки, надано свідчення того, що позивачка подекуди перешкоджала відповідачеві у зустрічах з сином.

Стосовно роздруківки через застосунок Viber, яка надана позивачем на обгрунтування позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідност із вимогами ст.95 ЦПК України Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

У частинах першій, третій статті 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Порядок подання до суду електронних доказів встановлено Цивільним процесуальним кодексом України.

Так, електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа, за статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Зважаючи на те, що позивачем подано скріншоти електронної переписки з Відповідачем у месенджері Вайбер, вважати їх електронними доказами є порушенням Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивачем не дотримано порядку подання до суду електронних доказів.

Як свідчать матеріали справи, відповідач від виконання своїх батьківських обов`язків не відмовляється та робив спроби поспілкуватись з сином.

Між тим, колегія суддів зазначає, що відповідач міг докласти значно більше зусиль для налагодження стосунків з сином та виконання своїх батьківських обов`язків.

У постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17 Верховний Суд зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Отже, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 січня 2024 року - залишити без змін.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова