Провадження № 2/183/1380/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2024 року м. Самар Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Майної Г. Є., розглянувши в письмовому, спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого позивач посилається на те, що 30 жовтня 2019 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 561174858, шляхом підписання електронним цифровим підписом позичальника, за умовами якого,з урахуванням додаткової угоди від 30 листопада 2019 року, позичальник отримав фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки, у порядку та на умовах, визначених договором, чого відповідачем зроблено не було, виникла заборгованість.

28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу № 28/1118-01, крім того 31 грудня 2020 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01, за умовами якої сторони погодили викласти договір в новій редакції. Згідно з умовами зазначених правочинів до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право вимоги до Боржників первісного кредитора, в тому числі й до боржника ОСОБА_1 , про що зазначено у відповідному реєстрі боржників, за кредитним договором № 561174858 від 30 жовтня 2019 року.

У подальшому, а саме 20 жовтня 2022 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу № 20102022, згідно з умовами якого до останнього перейшлоправовимоги до боржників, в тому числі й до боржника ОСОБА_1 , про що зазначено у відповідному реєстрі боржників, за кредитним договором № 561174858від 30 жовтня 2019 року, перейшло право вимоги за таким кредитним договоромв загальному розмірі 19 971,00 грн., з якої: 7 000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 12 971,00 грн. заборгованість за відсотками.

Разом з тим, 01 листопада 2019 року між ТОВ "Інвест фінанс" та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1, шляхом підписання електронним цифровим підписом позичальника, за умовами якого позичальник отримав фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки, у порядку та на умовах, визначених договором, чого відповідачем зроблено не було, виникла заборгованість.

У подальшому, а саме 11 травня 2021 року між ТОВ "Інвест фінанс" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу № 11052021, згідно з умовами якого до останнього перейшло право вимоги до боржників, в тому числі й до боржника ОСОБА_1 , про що зазначено у відповідному реєстрі боржників, за кредитним договором № 1 від 01 листопада 2019 року, перейшло право вимоги за таким кредитним договором в загальному розмірі 11 808,20 грн., з якої: 3 400,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 8 408,20 грн. заборгованість за відсотками.

Позивач зазначає про те, що з моменту отримання прав вимог до відповідача за вищезазначеними кредитними договорами, нарахування жодних штрафних санкцій не здійснювалося, відповідач, у свою чергу, не здійснював жодного платежу на погашення заборгованості, ані на користь позивача, ані на користь первісних кредиторів. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за такими кредитними договорами у зазначеному розмірі та вирішити питання стосовно судових витрат.

Не погоджуючись із пред`явленим позовом, 20 лютого 2024 року відповідач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Точиліна М. В. та підсистему "Електронний суд" ЄСІТС звернувся на адресу суду із відзивом на позовну заяву, відповідно до змісту якого заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, з підстав відсутності доказів укладання між ОСОБА_1 та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та з ТОВ "Інвест фінанс", посилаючись при цьому на положення Закону України "Про електронну комерцію". Додатково посилається на порушення позивачем правил об`єднання позовів, а також на відсутність належних доказів отримання позивачем ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" прав вимоги за кредитними договорами № 561174858 від 30 жовтня 2019 року та № 1 від 01 листопада 2019 року. Разом з тим, вважає, що позивачем пропущено загальні строки позовної давності, а тому просить застосувати наслідки пропуску таких строків, а тому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, заявляючи що внаслідок подання цього позову він поніс витрати на професійну правничу допомоги, орієнтовний розмір якої становить 7 000,00 грн.

28 лютого 2024 року позивач ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" через свого представника та підсистему "Електронний суд" ЄСІТС звернулось на адресу суду із відповіддю на відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якої заперечив проти пояснень відповідача, посилаючись на доведеність факту укладання між ОСОБА_1 та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та з ТОВ "Інвест фінанс" кредитних договорів№ 561174858 від 30 жовтня 2019 року та № 1 від 01 листопада 2019 року, наявність доказів отримання прав вимоги за такими кредитними договорами. При цьому, позивач зазначив про те, що правила об`єднання позовів ним не порушено, оскільки предметом позовної заяви є стягнення заборгованості за кредитними договорами, відповідні правовідносини є подібними та такими, що доцільно розглядати в рамках однієї справи з метою економії процесуальних засобів, а посилання відповідача на понесення ним витрат на професійну правничу допомогу жодними доказами не підтверджується. Додав, що така позовна заява подана в межах строків позовної давності, у зв`язку із чим просив позов задовольнити в повному обсязі.

05 березня 2024 року відповідач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Точиліна М. В. та підсистему "Електронний суд" ЄСІТС звернувся на адресу суду із запереченнями, відповідно до змісту яких останній просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні відзиву на позовну заяву.

Ухвалою судді від 22 грудня 2023 року позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачеві строку для усунення її недоліків. 29 грудня 2023 року позивач усунув недоліки позовної заяви. 05 січня 2024 року на адресу суду надійшла інформацію щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) фізичної особи-відповідача. Ухвалою судді від 15 січня 2024 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін і відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою сторонам були установлені строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечень.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Судом установлено, що 30 жовтня 2019 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 561174858, доповнений додатковою угодою від 30 листопада 2019 року, однак доказів їх підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора суду надано не було.

У позовній заяві зазначено, що 28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу № 28/1118-01 відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

31 грудня 2020 року Додатковою угодою № 26 до договору факторингу №28/118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції.

20 жовтня 2022 року між ТОВ "Таліон плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до якого ТОВ "Таліон плюс" відступило ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" прийняло належні ТОВ "Таліон плюс" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги.

Відповідно до реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року, ТОВ "Фінансова Компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 19 971,00 гривень, з яких: 7 000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 12 971,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

Суд також встановив, що представником позивача на підтвердження позовних вимог до позову додано лише розрахунок заборгованості за кредитним договором № 561174858 від 30 жовтня 2019 року, виконаний станом на 30 листопада 2023 року.

Більш того, суд встановив, що кредитний договір № 561174858 від 30 жовтня 2019 року було укладено між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" в особі директора Андронікової О.О., в той час, коли платіжне доручення про нібито перерахування ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 7 000,00 грн. підписані ОСОБА_2 .

Крім того, судом установлено, що 01 листопада 2019 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвест фінанс" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1, однак доказів його підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора суду надано не було.

Разом з тим, позивачем не було надано суду доказів перерахування суми кредитних коштів на рахунок відповідача ОСОБА_1 в рамках цього кредитного договору.

11 травня 2021 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвест фінанс" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу № 11052021, відповідно до якого ТОВ "Фінансова компанія "Інвест фінанс" відступило ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" прийняло належні ТОВ "Фінансова компанія "Інвест фінанс" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги.

Відповідно до реєстру прав вимоги до договору факторингу № 11052021 від 11 травня 2021 року, ТОВ "Фінансова Компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 11 808,20 грн., з яких: 3 400,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 11 808,20 грн. сума заборгованості за відсотками.

Суд також встановив, що представником позивача на підтвердження позовних вимог до позову додано лише розрахунок заборгованості за кредитним договором № 1від 01 листопада 2019 року, виконаний станом на 30 листопада 2023 року.

Так, відповідно до статті 509 ЦК України між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першоюстатті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі статтями 610, 629 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням вимог, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України "Про електрону комерцію", електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Суд, беручи до уваги позицію, висвітлену в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/564/18, звертає увагу на те, що доказами які підтверджують наявність заборгованості та підтверджують її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Так, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Виписка по рахунку може бути належним доказом наведених у позові обставин, яка досліджується судом у сукупності з іншими доказами.

Представником позивача на підтвердження позовних вимог до позову додано лише розрахунки заборгованості за кредитними договорами, виконані станом на 30 листопада 2023 року, без виписки про рух коштів по рахунку, а також без документа, який підтверджує отримання відповідачем суми грошових коштів у користування, тобто доказів про зарахування цієї суми на рахунок відповідача первісним кредитором. На думку суду, самі по собі розрахунки заборгованості, які виконувались працівником позивача, не можуть слугувати доказом виникнення та існування між первісним кредитором та відповідачем кредитних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитні договори укладаються у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як зазначалось вище, відповідно до ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Суду не було надано доказів підписання кредитних договорів № 561174858 від 30 жовтня 2019 року та № 1 від 01 листопада 2019 року, зокрема не надано одноразового ідентифікатора, при цьому відповідач заперечує підписання таких договорів.

У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», "є недійсним".

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина друга статті 1055 ЦК України).

Відповідно до частини четвертоїстатті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2021 року у справі № 441/1325/16-ц (провадження № 61-20329св19) зроблено висновок, що "правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність".

Таким чином, подані позивачем кредитні угоди є нікчемними, оскільки суду не надано доказів додержання письмової форми правочинів, за наслідком відсутності даних про їх підписання позичальником і, як наслідок, погодження всіх істотних умов.

Разом з тим, згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги, правонаступництва).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, у договорі факторингу від 20 жовтня 2022 року в пункті 1.2. вказано, що кредитний договір - кредитний договір, укладений між первісним кредитором, який є товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" і боржником, право грошової вимоги за яким отримав клієнт ТОВ "Таліон плюс" на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між клієнтом та товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога".

У свою чергу, з поданого суду примірника кредитний договору з первісним кредитором, останній датовано 30 жовтня 2019 року. З тексту договору факторингу від 20 жовтня 2022 року, а саме п. 1.2, суд розуміє, що перехід права вимоги (2018 рік) за кредитним договором відбувся до його укладення (2019 рік). Зазначений в позовній заяві реєстр боржників до договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон плюс", за яким до ТОВ "Таліон плюс" нібито перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 561174858, до позову доданий не був.

Відтак установити, коли та на підставі чого у ТОВ "Таліон Плюс" виникло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №561174858, та чи на момент укладення договору від 20 жовтня 2022 року ТОВ "Таліон Плюс" мало таке право, належними та допустимими доказами не доведено суду.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи подане позивачем суду платіжне доручення щодо кредитного договору № 561174858, суд ввертає увагу на ту обставину, що в зазначених платіжних дорученнях керівником підприємства - відповідальною особою ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" вказаний ОСОБА_2 . У той же час, відповідно до кредитного договору № 561174858 від 30 жовтня 2019 року, останній було укладено керівником ОСОБА_3 .

На підтвердження повноважень ще одного керівника первинного кредитора суду не надано належних та допустимих доказів, а з огляду на те, що таке платіжне доручення не відносяться до первинних документів, суд розцінює такий доказ, як не допустимий.

Таким чином, це платіжне доручення не може бути підставою виникнення цивільних прав та/чи обов`язків, оскільки не містить ознак правочину, не доводить належним чином переказ коштів, через що є неналежним доказом у справі, оскільки зазначена у ньому інформація не відповідає фактичним обставинам.

Крім цього, надані представником позивача розрахунки заборгованості за кредитними договорами № 561174858 від 30 жовтня 2019 року та № 1 від 01 листопада 2019 року не підтверджені жодними первинними документами, що оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Збирати такі докази з власної ініціативи суд не має права з огляду на принципи диспозитивності, змагальності та верховенства права.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що у задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі.

Відповідно дост. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 280-282ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

- позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", , місцезнаходження юридичної особи за адресою: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30;

- відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Рішення суду складено і підписано 18 листопада 2024 року.

Суддя Г.Є. Майна