Справа № 490/497/23
н/п 2-з/490/101/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі Романової К.Т.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, третя особа - Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Дворецька Олена Миколаївна, -

ВСТАНОВИВ:

У січня 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання (догляду) від 05.09.2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою від 31.01.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 15.05.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Судові засідання неодноразово відкладалися.

19.06.2024 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Долгова А.Г. надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 із забороною користуватися та розпоряджатися майном розташованим в даній квартирі.

Заява мотивована тим, що позивачка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. За життя 18.11.2022 року ОСОБА_2 оформила заповіт на ім`я ОСОБА_1 . Разом з тим, представник заявниці вказує, що 05.09.2012 року на вищевказану квартиру накладена заборона, але оскільки позивачка (відчужувач) померла, то у відповідача виникає право на звернення до нотаріуса про зняття заборони. За такого, оскільки заявниця є спадкоємицею ОСОБА_2 , просить заяву задовольнити та накласти арешт на спірну квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першому протоколі та протоколах № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у справі "Горнсбі проти Греції" зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

У рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Таким чином, суд, будучи органом правосуддя, повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Тобто забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову, є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає зазначеним вище вимогам Європейського суду.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно ч.1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Разом з тим, ОСОБА_1 не є учасником справи, заяви щодо вступу її у справу в якості правонаступника позивачки, як це передбачено ст. 55 ЦПК України, до суду не надходили.

За такого, виходячи з вищевказаного, оскільки заявниця не є учасником справи, у неї відсутнє право на звернення до суду з даною заявою.

Викладені обставини дають суду підстави для відмови в задоволення заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, третя особа - Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Дворецька Олена Миколаївна.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя Н.П. Черенкова