РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/539/24

Провадження № 2/293/288/2024

07 листопада 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у с-щі Черняхів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації,-

В С Т А Н О В И В:

І. СУТЬ СПРАВИ

04.04.2024 представник позивача ОСОБА_3 адвокат Сидорчук М.В. звернувся до Черняхівського районного суду Житомирської області із позовом, за змістом якого просить визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_3 на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації наступну інформацію, розповсюджену ОСОБА_4 в його доповідній записці від 27.02.2024, адресованій директору Високівського ліцею Високівської сільської ради Житомирської області: "під час перевірки наявності номенклатури справ ОСОБА_5 почала перегляд та фотографування тек до яких згідно чинного законодавства (Етичний кодекс психологів, Закон України "Про захист персональних даних") не має доступу. "Такими діями заступник директора з ОСОБА_6 дискредитувала мою професійну честь і гідність та порушила ряд законодавчих актів України"; зобов`язати ОСОБА_4 спростувати поширену відносно ОСОБА_3 недостовірну інформацію, шляхом направлення в десятиденний термін після набрання рішенням суду законної сили, директору Високівського ліцею Високівської сільської ради Житомирської області наступного письмового тексту спростування: " В своїй доповідній записці на ім`я директора Високівського ліцею Високівської сільської ради Житомирської області від 27.02.2024 мною викладено недостовірні та неправдиві відомості відносно заступника директора з навчально-виховної роботи Високівського ліцею Високівської сільської ради Житомирської області ОСОБА_3 , а саме те, що "під час перевірки наявності номенклатури справ ОСОБА_5 почала перегляд та фотографування тек до яких згідно чинного законодавства (Етичний кодекс психологів, Закон України "Про захист персональних даних") не має доступу. "Такими діями заступник директора з ОСОБА_6 дискредитувала мою професійну честь і гідність та порушила ряд законодавчих актів України".

Позов мотивує тим, що ОСОБА_3 працює заступником директора з навчально-виховної роботи у Високівському ліцеї Високівської сільської ради Житомирської області. Відповідач ОСОБА_4 працює соціальним педагогом та практичним психологом Високівського ліцею Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області з 2016 року. 27.02.2024 позивачем вивчався стан роботи соціально-психологічної служби під час якої ОСОБА_4 на ім`я директора Високівського ліцею було направлено доповідну записку, в якій він, окрім іншого, виклав текст наступного змісту: "під час перевірки наявності номенклатури справ ОСОБА_5 почала перегляд та фотографування тек до яких згідно чинного законодавства (Етичний кодекс психологів, Закон України "Про захист персональних даних") не має доступу. "Такими діями заступник директора з ОСОБА_6 дискредитувала мою професійну честь і гідність та порушила ряд законодавчих актів України".

Позивач зазначає, що з її боку не було вчинено жодних порушень, тобто вона не проводила перегляд та фотографування тек відповідача до яких не має доступу, не дискредитувала його професійну честь і гідність та не порушувала будь-яких законодавчих актів України, що підтверджується довідкою про аналіз роботи соціально - психологічної служби.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2024 справа №293/539/24 розподілена судді Збаражському О.М. для розгляду.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 16.04.2024 позов ОСОБА_3 прийнятий до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

08.05.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 24.07.2024 суд закрив підготовче провадження та призначив справу для розгляду по суті на 09.09.2024.

Ухвалою від 09.09.2024, що у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, суд відклав судове засідання на 07.10.2024.

Ухвалою від 07.10.2024, що у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, суд відклав судове засідання на 07.11.2024.

07.11.2024 в судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав викладених у позові.

Відповідач та його представник позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні.

У судовому засіданні 07.11.2024, відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

Відповідно до наказів №20-к від 30.08.2022 «Про призначення ОСОБА_3 на посаду заступника директора з навчально-виховної роботи» та №17-к від 23.08.2023 "Про переведення ОСОБА_3 заступника директора з навчально-виховної роботи" директора Високівського ліцею Високівської сільської ради Житомирської області, позивач працює на вищевказаній посаді (а.с. 9,10).

Відповідно до посадової інструкції №2 заступника директора з навчально-виховної роботи, до основних функцій ОСОБА_3 віднесено, зокрема: організація освітнього процесу в закладі освіти, забезпечення дотримання норм і правил безпеки життєдіяльності під час навчальних занять. Позивачу, як заступнику директора, підпорядковуються вчителі, класні керівники, керівники предметних гуртків, інші педагогічні працівники, які виконують функції, пов`язані з навчанням учнів (а.с.11-13).

ОСОБА_4 згідно наказу №19 від 01.09.2016 призначений на посаду соціального педагога та практичного психолога Високівської гімназії Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області та виконує свої посадові обов`язки згідно посадових інструкцій №3 та №4 (а.с.14,15-17,18-20).

27.02.2024 ОСОБА_4 звернувся до директора Високівського ліцею Високівської сільської ради Житомирської області з доповідною запискою, за змістом якої просив прийняти міри для захисту своїх законних прав, як працівника психологічної служби Високівського ліцею, з`ясувати причини зухвалої поведінки ОСОБА_3 під час перевірки номенклатури справ соціального педагога та практичного психолога в міжатестаційний період (а.с.22).

З відповіді, наданої директором Високівського ліцею Високівської сільської ради Житомирської області від 29.02.2024, вбачається, що доповідна записка ОСОБА_4 розглянута та його повідомлено про те, що директором ліцею проведена роз`яснювальна бесіда із заступником директора з НВР ОСОБА_3 щодо необхідності дотримання норм чинного законодавства та педагогічної етики в професійній діяльності всіма членами педагогічного колективу (а.с.23).

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_3 неодноразово нагороджувалась заохочувальними відзнаками керівниками різних рівнів за сумлінню працю та відповідальне ставлення до своїх професійних обов`язків (а.с.25-37).

З доданих до позову медичних висновків та досліджень лікарів вбачається, що ОСОБА_3 має ряд захворювань (а.с. 38-42).

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, МОТИВИ та ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. ст. 3, 28 Конституції України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності.

Відповідно до ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

Разом із тим, ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

А відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Статтею 297 Цивільного кодексу України визначено право кожного на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно з ч. 1 ст. 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (частина перша статті 1 Закону України Законом України «Про звернення громадян»).

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи (частина перша статті 19 Закону України Законом України «Про звернення громадян»).

Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Тлумачення статті 40 Конституції України свідчить про те, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

У п. п. 15, 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно з положеннями ст. 277 Цивільного кодексу України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 Цивільного кодексу України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції (справа Лінгенс проти Австрії).

Стаття 21 КЗпП України закріплює рівність трудових прав громадян України.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Судом встановлено, що 27.02.2024 соціальний педагог та практичний психолог Високівського ліцею ОСОБА_4 звернувся до директора Високівського ліцею Високівської сільської ради Житомирської області з доповідною запискою.

За змістом доповідної записки встановлено, що під час перевірки наявності номенклатури справ, заступник директора з виховної роботи Високівського ліцею Комареус О.Ю. почала перегляд та фотографування тек, до яких згідно чинного законодавства (Етичний кодекс психологів, Закон України "Про захист персональних даних") не має доступу. Такими діями заступник директора з НВР ОСОБА_3 дискредитувала його професійну честь і гідність та порушила ряд законодавчих актів України, - значиться у доповідній записці. Також у доповідній записці ОСОБА_4 просив прийняти міри директором ліцею для захисту своїх законних прав, як працівника психологічної служби Високівського ліцею, з`ясувати причини зухвалої поведінки ОСОБА_3 під час перевірки номенклатури справ соціального педагога та практичного психолога в міжатестаційний період.

Слід зазначити, що доповідні записки належать до інформаційно-аналітичного виду організаційно-розпорядчої документації, що містять інформацію, на підставі якої ухвалюються певні управлінські рішення та створюються в результаті діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, установ, підприємств, організацій та інших юридичних осіб незалежно від їхнього функціонально-цільового призначення, рівня і масштабу діяльності та форми власності.

Як правило в доповідній записці особа інформує керівництво про ситуацію, що склалася, факти, які мали місце, виконання роботи тощо. Текст доповідної записки зазвичай поділяється на дві змістові частини: у першій частині наводяться факти або описується ситуація; у другій -аналізується ситуація, робляться певні висновки, пропонуються варіанти вирішення проблеми.

З огляду на викладене, суд вважає, що звернення відповідача з доповідною запискою 27.02.2024 щодо дій позивача та проханням вжити необхідних заходів для захисту своїх законних прав, як працівника психологічної служби Високівського ліцею до директора Високівського ліцею Високівської сільської ради Житомирської області, який уповноважений розглядати зазначені питання, не може розглядатись як поширення недостовірної інформації, якщо не встановлено, що фактично метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації певної особи.

Подання відповідачем доповідної записки керівнику не є поширенням недостовірної інформації, а реалізацією відповідачем права, передбаченого ст. 40 Конституції України, на звернення до посадової особи вищого рівня з метою інформування для перевірки викладених обставин та прийняття рішення про ситуацію, що склалася під час проведення перевірки стану роботи соціально-психологічної служби, заступником директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_3 , що мала місце 27.02.2024, що власне не заборонено трудовим законодавством.

Звернення відповідача ОСОБА_4 до директора Високівського ліцею Високівської сільської ради Житомирської області із доповідною запискою було вирішено по суті, зокрема, директором ліцею було проведено службове розслідування та були відібрані письмові пояснення у позивача ОСОБА_3 .

Даючи оцінку змісту доповідної записки, встановлено, що ОСОБА_4 висловив своє судження щодо дій позивача під час перевірки номенклатури справ соціального педагога та практичного психолога в міжатестаційний період, однак вислови щодо порушення позивачем чинного законодавства, її методи ведення роботи, не мають правових наслідків, оскільки це його суб`єктивне судження, а не висновок адміністрації ліцею.

З огляду на пояснення сторін, інформація, зазначена в доповідній записці є лише оціночними судженнями відповідача, дії відповідача щодо подання доповідної записки жодним чином не можуть порушувати честь, гідність та ділову репутацію позивача, як учасника трудових відносин.

Застосовуючи положення статті 10 Конвенції у рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

Таким чином, суд вважає, що в діях відповідача відсутній юридичний склад правопорушення, оскільки доповідна записка є службовим документом та способом захисту прав відповідача від поведінки позивача. Тому відсутнє таке складове правопорушення, як поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте, позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач також повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Верховний суд у постанові по справі №161/12420/22 від 18.10.2023 дійшов висновку, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Натомість твердження позивача про те, що інформація викладена в доповідній записці була поширена серед колективу Високівського ліцею Високівської сільської ради Житомирської області ОСОБА_4 не доведені належними та допустимими доказами та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Крім того, позивач не спростовує доказами інформацію, викладену відповідачем у доповідній записці та не надає доказів про завдання шкоди особистим немайновим благам позивача, перешкоджанню повно та своєчасно здійснювати своє немайнове право, що передбачено положеннями ст. 277 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обгрунтованим. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Так, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звертатися за судовим захистом. В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи встановлені вище обставини, норми законодавства та висновки Верховного суду, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, належними доказами не доведеними, а тому задоволенню не підлягають.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Зважаючи, що за наслідком розгляду справи у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

адреса проживання:

АДРЕСА_1

РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач:

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

адреса реєстрації:

АДРЕСА_2 ,

РНОКПП НОМЕР_2

Повне рішення складено та підписано 18.11.2024.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ