УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 рік м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Бізяєвої Н.О.,

з участю секретаря судового засідання Акіменко А.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховані,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська на розгляді перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховані.

Відповідач ОСОБА_3 надала до суду клопотання про притягнення до відповідальності позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 за зловживання процесуальними правами. В обґрунтуванні клопотання посилалася на те, що позивач та його представник систематично зловживають правами неодноразові подання скарг та позовів, без оплати судового збору в повному обсязі, неналежним виконанням своїх професійних обов`язків адвокатом Дрожак Ю.М.

Представник позивача ОСОБА_2 надіслала до суду письмові заперечення щодо клопотання відповідача про притягнення до відповідальності її як представника та ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 2 ЦПК України визначає завданням цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (п. 1 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 144 ЦПК України заходами процесуального примусу є попередження, видалення із залу судового засідання, тимчасове вилучення доказів для дослідження судом, привід, штраф.

Положеннями ст. 148 ЦПК України регламентовано підстави для застосування судом процесуального примусу у вигляді штрафу, а також його розміри, залежно від суті зловживання процесуальними правами учасником провадження, його тривалості та обставин конкретної справи.

Враховуючи вищевказані положення, вбачається, що застосування заходів процесуального примусу належить до виключної компетенції суду.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання інших позовних заяв, скарг вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі "Миролюбов та інші проти Латвії" (рішення від 15 вересня 2009 року), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до Суду, порушує встановлений порядок роботи Суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому Суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

Верховний Суд, визнаючи певні дії учасників процесу зловживанням процесуальними правами, часто зазначає, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту.

Феномен зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини. Факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі.

Водночас, суд не вбачає підстав для застосування до позивача та його представника процесуального примусу.

Згідно з ч. 3 ст. 262 ЦПК України, суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.

Статтею 262 ЦПК України не встановлено процесуального обов`язку суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для окремої ухвали.

Таким чином, законних підстав для постановлення окремої ухвали судом не вбачається, внаслідок чого слід відмовити у задоволенні клопотання про постановлення окремої ухвали.

Керуючись ст. ст. 44, 143, 260-261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про притягнення до відповідальності позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Дрожак Юлії Миколаївни за зловживання процесуальними правами по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховані - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.О. Бізяєва

.