Справа №504/2975/24
Провадження №2/504/2192/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2024с-ще Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Жовтан П.В.,

за участю секретаря судових засідань Сокурцової Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в смт.Доброслав Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

15.07.2024р. ОСОБА_1 звернулася до Комінтернівського районного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів. Позов обґрунтовано тим, що у 2019 році вона уклала шлюб із відповідачем ОСОБА_2 . Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 15.12.2023р. по цивільній справі №504/3181/23, з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , у розмірі однієї чверті від усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, починаючи з 01.08.2023р. до досягнення дитиною повноліття. А також стягуються аліменти на утримання неї у розмірі 1/8 частини заробітку (доходів) відповідача до досягнення дитиною трьох років, тобто до 17.07.2024р. включно, починаючи стягнення з дня звернення до суду 01.08.2023р. З дня присудження аліментів й по даний час її матеріальне становище залишається скрутним, оскільки вона виховує двох неповнолітніх дітей, і відповідно не має змоги працювати, тому що здійснює догляд за дитиною до трьох років. Окрім того, зазначає, що її потреби зростають і значно зростають витрати на утримання дитини, в зв`язку із зростанням цін на харчування та одяг, особливо ліки. Розмір аліментів у стягуваному розмірі є на її думку настільки мізерним, що не покриває навіть мінімальні потреби доньки та її потреби відповідно. З 2021 року по теперішній час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох річного віку і стоїть на обліку в Управлінні соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області. Крім того, вказує, що дитина часто хворіє, так з 12.07.2024 року вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеному в медичному висновку. Матеріальне становище відповідача є достатнім, так як відповідачем був здійснений виїзд за кордон та з 15.06.2022 року по теперішній час перебуває на обліку в Німеччині та отримує там щомісячний дохід у середньому розмірі 1055,15 Євро, що складає по курсу НБУ 46515,87 грн.Відповідач здає у оренду квартиру у м. Одеса, від чого отримує дохід. Тривалість перебування в Німеччині та отримання там доходів становить більше двох років, у зв`язку з цим його матеріальний стан суттєво покращився.

З огляду на викладене, позивач просить суд відкликати виконавчі листа, видані на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області №504/3181/23 від 15.12.2023р. про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , та на утримання дружини; змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_3 на тверду грошову суму щомісячно в розмірі 5000 гривень, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня попереднього звернення до суду, тобто з 01.08.2023р.; змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання позивачки в розмірі 1/8 частини заробітку (доходів) відповідача до досягнення дитиною трьох років, на тверду грошову суму щомісячно в розмірі 2000 гривень, щомісячно, тобто до 17.07.2024р., починаючи стягнення з дня попереднього звернення до суду, тобто з 01.08.2023р.

Ухвалою від 31.07.2024р. відкрите спрощене позовне провадження у справі.

Копія ухвали про відкриття провадження разом із додатками була направлена відповідачу ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку за адресою, зареєстрованою в установленому законом порядку, однак до суду повернувся конверт з відміткою «Укрпошти» - «адресат відсутній за вказаною адресою».

08.08.2024р. надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 -адвокатом Боднарюка В.І. про ознайомлення з матеріалами справи шляхом направлення позову з додатками на електронну пошту суду.

У зв`язку із перебуванням судді Жовтан П.В. у щорічній черговій відпустці позовна заява з додатками були відправлені адвокату Боднарюк В.І. для ознайомлення 06.09.2024р., про що свідчить відповідний скриншот.

11.09.2024р. представником відповідача ОСОБА_2 -адвокатом Боднарюк В.І. подано відзив на позов, в якому останній вказав, що звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 не було надано жодного доказу на підтвердження погіршення її матеріального стану чи покращення матеріального стану відповідача ОСОБА_2 . Відповідач ОСОБА_2 , починаючи із 2012 року являється інвалідом третьої групи. Жодних доказів на обґрунтування своїх посилань про те, що нібито відповідач здає в оренду квартиру, яку має у власності та відповідно отримує дохід позивачка не надає. ОСОБА_2 має у власності квартиру, однак вказана квартира на даний час без ремонтів, й відповідно не є придатною для проживання, а посилання позивачка про нібито якусь оренду є надуманим і викладеним із метою введення суду в оману. З матеріалів позовної заяви позивач ОСОБА_1 долучає документ, який викладений на іноземній мові, без перекладу, що не дозволяє ознайомитись із його змістом. ОСОБА_2 на даний час ніде не працює, й відповідно немає ніякого доходу, через те, що являючись інвалідом, маючи великі проблеми із зором, йому досить важко працевлаштуватися. Стороною позивача не доведено та не надано належних та допустимих доказів, що після постановлення судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів змінився матеріальний або сімейний стан платника (покращився) або одержувача аліментів (погіршився), виникли інші обставини, що відіграють суттєве значення в житті сторін чи дитини, і що є підставою для зміни розміру аліментів. ОСОБА_2 відомо, що починаючи із березня 2022 року (із початком бойових дій на території України), позивач ОСОБА_1 виїхала за межі України, на даний час разом із спільною донькою ОСОБА_5 проживають у Німеччині, де отримують допомогу, як біженці, й відповідно ж позивачка не перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Лиманської РДА. На підставі викладеного, представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Також представник відповідача у відзиві поставив перед позивачкою ряд питань щодо обставин справи.

16.09.2024р. позивач ОСОБА_1 надала відповідь на відзив, в якій вказала, що у відзиві невірно вказана адреса відповідача; ордер представника відповідача є не чинним, тому що не відповідає загальним вимогам, передбачених Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і Положенню про ордер; до ордеру не додано письмовий договір про надання правової допомоги між відповідачем ОСОБА_2 та представником відповідача ОСОБА_6 ; відзив був поданий невчасно та з недотриманням строків; адвокат Боднарюк В.І. не додержується правил адвокатської етики, принципів адвокатської діяльності, доброчесності, добросовісності; адвокат Боднарюк В.І. в 2017р. притягався до адміністративної відповідальності за керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що відповіді на поставлені адвокатом Боднарюком В.І. їй запитання не мають ніякого відношення до предмету справи щодо зміни способу стягнення аліментів з ОСОБА_2 , так як донька проживає з нею і вона здійснює догляд, лікування, піклування, утримання та навчання доньки, а аліменти на утримання дитини є гарантією виконання одного з батьків свого обов`язку, згідно Сімейного Кодексу України.

Ознайомившись з відзивом та відповіддю на відзив, суд вважає, що відзив з врахуванням дати ознайомлення із позовом поданий в установлений законом строк представником відповідача, повноваження якого підтверджені у належний спосіб (до матеріалів справи надано два ордери адвоката Боднарюка В.І.), в цілому відповідає вимогам ст.178 ЦПК України.

В судові засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце проведення яких була сповіщена своєчасно, належним чином, однак надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судові засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце проведення яких був сповіщений своєчасно, належним чином, однак його представник-адвокат Боднарюк В.І. надав заяву, в якій просив не розглядати раніше подане ним клопотання про витребування доказів та про застосування заходів процесуального примусу відносно позивачки, вважає за можливе прийняти судом рішення на підставі наявних у матеріалі справи доказах, проводити судове засідання за відсутності відповідача та представника відповідача, позовні вимоги не визнає, оскільки вони є необґрунтованими.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 15.12.2023р. у справі №504/3181/23, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 07.12.2019р. Лиманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис про шлюб №157; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї чверті від всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 01.08.2023р.; стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини заробітку (доходів) відповідача до досягнення дитиною трьох років, тобто до 17.07.2024р. включно, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 01.08.2023р.

На підставі вказаного рішення суду Комінтернівським районним судом Одеської області видані виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини та дружини.

Згідно копії довідки Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області №08-23/452 від 10.07.2024р., дочка ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_7 проживають із позивачкою ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 є інвалідом 3 групи за загальним захворюванням довічно, що підтверджено копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 .

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13).

Звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, позивач посилалась на збільшення витрат на утримання дитини, однак доказів цьому не надала.

Також позивач не надала суду достатніх доказів, що підтверджують будь-яку зміну фактичних обставин, які є підставою для зміни способу стягнення аліментів, як то матеріального або сімейного стану, або погіршення стану здоров`я платника чи одержувача аліментів.

Позивачем не доведено належними доказами, що після ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та на утримання дружини, у неї чи в відповідача змінилось матеріальне чи сімейне становище або стан здоров`я, виникли інші обставини, які відіграють суттєву роль в її житті, та у відповідності із ст.192 Сімейного кодексу України, є підставою для зміни способу стягнення аліментів, визначених рішенням суду.

Посилання позивача на те, що відповідач має у власності квартиру, від оренди якої отримує дохід, нічим не підтверджуються, а отже не може бути враховане при ухваленні рішення.

Крім того, твердження позивача на те, що в неї значно зросли витрати на утримання дитину, у зв`язку із зростанням цін на харчування, одяг та ліки нічим не підтверджені, при зверненні позивача до суду нею не було додано до позовної заяви жодного доказу понесення таких витрат.

Поданий до суду позивачем документ нібито на підтвердження отримання відповідачем середньомісячного доходу у іноземній валюті, викладений іноземною мовою, оформленого перекладу на державну мову до матеріалів справи не долучено, у зв`язку із чим суд позбавлений можливості ознайомитися із вказаним документом та встановити його зміст.

Верховний Суд, неодноразово наголошував на тому, що подані судові документи повинні бути викладені державною мовою. Правова позиція викладена у ухвалі Верховного суду України від 31 березня 2020 року у справі №636/398/19, провадження №61-5685ск20; від 19 березня 2020 року у справі № 629/5741/19, провадження №61-5019ск20; від 02 березня 2020 року у справі №623/4072/19, провадження №61-2581ск20; від 27 лютого 2020 року у справі №638/6372/19, провадження №61-2956ск20.

До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином, чого позивачкою дотримано не було.

Суд надає критичну оцінку довідці №14 про потребу дитини у домашньому догляді від 12.07.2024р., оскільки за відсутності сукупності інших доказів, вказана довідка жодним чином не підтверджує необхідність у зміні способу стягнення аліментів.

Позивачем ОСОБА_1 надано копію довідку, виданої Державною прикордонною службою України на ім`я ОСОБА_2 про перетин державного кордону. Згідно ч.1 ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Так, дані про перетинання особою державного кордону можуть поширюватися лише за її згодою або в передбачених законом випадках. Порядок отримання вказаної довідки позивачем суд ставить під об`єктивний сумнів, крім того обставина ймовірного перебування відповідача за кордоном, за відсутності сукупності доказів на підтвердження позовних вимог, не впливає на вирішення справи суті.

Судом не розглядалися клопотання представника відповідача-адвоката Боднарюка В.І. про витребування доказів та про застосування заходів процесуального примусу відносно позивачки, у зв`язку із поданням ним заяви про їх відкликання.

Таким чином, позивачем не доведено підстав для необхідності зміни способу стягнення аліментів.

Оцінюючи твердження позивачки, викладені у відповідь на відзив, суд зазначає, що її заперечення висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність доказів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81-89, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя П. В. Жовтан