Справа № 201/1647/24
Провадження № 2/201/1602/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

01 липня 2024 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Покопцева Д.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради (третя особа - Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради) про визнання права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

09.02.2024 ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Дніпровської міської ради (третя особа - Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради) про визнання права користування житловим приміщенням (а.с. 1 - 8).

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що на балансі обласного комунального підприємства культури «Дніпропетровський академічний театр опери та балету» з 1981 року знаходився гуртожиток за адресою АДРЕСА_1 . З 1999 року правовий статус цього гуртожитку змінено на житловий будинок на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 2096 від 21.10.1999 будинок залишався на балансі театру. 30.05.2012 рішенням сесії Дніпропетровської міської ради № 24/24 надано згоду на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста житлового будинку по АДРЕСА_1 . Розпорядженням міського голови від 24.11.2015 № 882-р АДРЕСА_1 перейменована на честь АДРЕСА_1 .

Позивачка і її неповнолітній син ОСОБА_2 з 11.12.2018 мешкають у квартирі АДРЕСА_1 , що реєстрацією місця проживання, наказом про поселення до гуртожитку, ордером на вселення, договором найму житлової площі та надання житлово-комунальних послуг та іншими документами.

Позивачі з 27.11.2018 відкрито та на законних підставах проживають у квартирі, сплачуються за комунальні послуги, вселені за згодою адміністрації театру, на балансі якого тоді знаходився будинок, позивачка працює в театрі, вони.

Визнання за позивачами права користування житловим приміщенням необхідне задля реалізації права на приватизацію квартири.

На підставі викладеного, просила визнати за нею та її неповнолітнім сином ОСОБА_2 право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідач - Дніпровська міська рада, третя особа - Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, яким судом була направлена копія ухвали про відкриття провадження разом із копією позовної заяви, та отримані ними (а.с. 48, 49), правом на надання відзиву і пояснень не скористалися. Саном на день розгляду справи (навіть з урахуванням достатнього розумного строку на поштовий перебіг), заяв по суті від цих учасників справи суду не надходило.

Враховуючи категорію спору, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін для розгляду малозначних справ відповідно до положень ст. 274 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в сукупності з наданими письмовими доказами, доходжу до такого висновку з таких підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Під час розгляду справи встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та її неповнолітній син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають у квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно із наказом по Дніпропетровському академічному театру опери та балету № 423 від 27.11.2018 «Про поселення до гуртожитку» поселено та зареєстровано працівника театру ОСОБА_1 з неповнолітнім сином ОСОБА_2 в кімнату № 408 гуртожитку ОКПК «Дніпропетровський академічний театр опери та балету». Для поселення та реєстрації наказано видати ордер на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 13).

27.11.2018 Обласним комунальним підприємством культури «Дніпропетровський академічний театр опери та балету» ОСОБА_1 виданий ордером на жилу площу в гуртожитку, для проживання разом із неповнолітнім сином ОСОБА_2 (а.с. 17).

27.11.2018 ОСОБА_1 уклала з Обласним комунальним підприємством культури «Дніпропетровський академічний театр опери та балету» договором найму житлової площі та надання житлово-комунальних послуг (а.с. 14 - 16).

Позивачка вказує, що будинок перебував раніше на балансі обласного комунального підприємства культури «Дніпропетровський академічний театр опери та балету», а з 1999 року правовий статус цього гуртожитку змінено на житловий будинок на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 2096 від 21.10.1999 будинок залишався на балансі театру. 30.05.2012 рішенням сесії Дніпропетровської міської ради № 24/24 надано згоду на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Як видно із наданого позивачкою листа КП «Дніпропетровське БТІ» від 15.06.2023 за № 5949, станом на 31.12.2012, в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 відсутні відомості щодо реєстрації права власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Станом на 31.12.2012 реєстрація права власності та балансової належності на житловий будинок літ. А-5 (колишній гуртожиток) за адресою: АДРЕСА_1 , в який увійшла квартира АДРЕСА_1 , в КП «ДМБТІ» ДМР не проводились. В матеріалах інвентаризаційної справи міститься копія рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21.10.1999 № 2096, згідно якого п.1 «Змінити правовий режим гуртожитку для малосімейних по АДРЕСА_1 і ввести до складу загального державного житлового фонду для постійного проживання квартиронаймачів, залишивши його на балансі Театру опери та балету». Повідомлено, що житловий будинок літ. А-5 по АДРЕСА_1 підлягає введенню в експлуатацію (після переобладнання з гуртожитку), про що в інвентаризаційній справі виставлений відповідний штамп (а.с. 37).

Звертаючись до суду із цим позовом, позивачі вказують, що вони з 27.11.2018 на законних підставах проживають у квартирі і тому визнання за ними права користування житловим приміщенням необхідне задля реалізації права на його приватизацію.

Водночас, суд зауважує, що чинним законодавством передбачений порядок приватизації житлового фонду.

Так, відповідно до ч. 5 ст. Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Згідно зі ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Ордер видається відповідно до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР № 470 від 11.12.1984 (далі - Правила № 470).

Згідно із п. 69 цих Правил н а підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий

комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер (додаток N 7), який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів.

Відповідно до п. 70 Правил № 470 ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера

пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера.

Як встановлено із матеріалів справи, позивачам виданий ордер, який є підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Позивачка уклала договір оренди житлового приміщення. Таким чином вона із сином наразі мають повне право користування квартирою на праві оренди.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону.

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 за № 109/17404, затверджене Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян.

Так, згідно із п. 14 цього Положення передача квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках які на момент набрання чинності Законом України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" перебували у комунальній власності, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Громадяни, які проживають у гуртожитках, що перебувають у власності підприємств, установ, організацій, утворених у процесі корпоратизації чи приватизації, набувають право на приватизацію займаних жилих приміщень після передачі таких гуртожитків у комунальну власність та за умови, що вони фактично проживають у таких гуртожитках на правових підставах і тривалий час (не менше п`яти років).

Згідно із п. 17 Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2.

Відповідно до 18 Положення громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.

Громадяни, які проживають у гуртожитку, крім документів, визначених у цьому пункті, до заяви також додають: витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність у власності житла; копію договору найму жилого приміщення та/або копію договору оренди житла; форму первинної облікової документації № 028/о "Консультаційний висновок спеціаліста" з відміткою про відсутність захворювання на туберкульоз.

За малолітніх та неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або опікуни. Згоду на участь у приватизації дітей батьки (усиновлювачі) або опікуни засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини.

Прийняті документи реєструються органом приватизації в окремому журналі.

Одними із основних засад цивільного судочинства є змагальність сторін (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимі докази). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачка не надала суду жодних доказів того, що вона взагалі зверталася до Дніпровської міської ради із заявою за зразком бланка у додатку 2 до Положення, у якій просила оформити передачу в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність квартири, жилого приміщення в гуртожитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що кожна особа, чиї права чи інтереси було порушено, має право звернення до суду для їх захисту. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити (постанова від 28 вересня 2021 року у справа № 761/45721/16-ц, провадження № 14-122цс20).

Отже, підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови в позові.

Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги зокрема щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмета заявленого позову, наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 450/2875/19, провадження № 61-5051св22.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Суд, проаналізувавши надані документи, доходить до висновку, що позивачами не доведено, що їх житлове право було порушене Дніпровською міською радою, оскільки спірні правовідносини з приводу отримання житла у процедурі приватизації між сторонами відсутні, адже позивачі взагалі не подавали до органів приватизації заву на приватизацію, а право користування квартирою, про яке просять позивачі і так підтверджене у встановленому законом порядку - ордером та договором найму житлового приміщення.

Оскільки позивач та її неповнолітній син на законних підставах зареєстрована та постійно проживає у вказаному житлі, законність її проживання ніким не спростована та не заперечується. З моменту реєстрації позивача та її сина на спірній житловий площі їх права на користування житловим приміщенням ніким, у тому числі, відповідачами не оскаржувалось та доказів такого оскарження суду не надано. Із позовними вимогами до суду про визнання позивачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, відповідачі до суду не звертались. У зв`язку з тим, що право користування квартирою позивачем не оспорюється відповідачами, підстав для задоволення вимоги про визнання цього права не підлягають задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачеві у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати із відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 259, 263-265, ч. 1 ст. 274. ч. 5 ст.279, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради (третя особа - Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради) про визнання права користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Д.О. Покопцева