Провадження №: 2-з/755/336/24
УХВАЛА

про забезпечення позову

"13" листопада 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Бовкун М.В.

за участі:

представника позивача - адвоката Костенок А.М.

представника відповідача - адвоката Уварова С.С.

розглянувши у підготовчому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, в залі суду, в порядку загального позовного провадження заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Костенок Андрія Михайловича, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, визнання відсутніми зобов`язань та третейської угоди,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, визнання відсутніми зобов`язань та третейської угоди.

11 листопада 2024 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Костенок А.М., про забезпечення позову шляхом заборони Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України і державним виконавцям Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчиняти будь-які дії щодо звернення стягнення на майно, належне ОСОБА_1 , під час виконання виконавчого листа Одеського апеляційного суду № 4813/1333/24, виданого 11 липня

2024 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 16 серпня 2022 року № 16/08-22/П у розмірі 76 000 000,00 грн.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 11 листопада 2024 року заяву про забезпечення позову передано на розгляд судді Хромовій О.О. 12 листопада 2024 року о 15-20 год.

Заява мотивована тим, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору позики від 16 серпня 2022 року № 16/08-22/ІІ, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого відповідачеві передано грошові кошти у розмірі 76 000 000,00 грн, які відповідач зобов`язувався повернути не пізніше 31 березня 2024 року. 23 грудня 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір відступлення прав вимоги (цесії) № 23/12-22/Ц. Далі ОСОБА_2 звернувся до Одеського апеляційного суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду від 03 червня 2024 року. На підставі виданого Одеським апеляційним судом виконавчого листа Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Боднарем Д.В. розпочато виконавче провадження, 16 липня 2024 року та 17 липня 2024 року винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника. У примусовому порядку з рахунків позивача списано грошові кошти у сумі

11 381,10 грн. Станом на сьогодні примусове виконання виконавчого листа, виданого Одеським апеляційним судом 11 липня 2024 року по справі № 4813/1333/24 здійснюється Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, постановою від 08 жовтня 2024 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3.

На думку заявника є підстави вважати, що існує обґрунтоване припущення, що в разі невжиття заходів забезпечення позову в рахунок погашення неіснуючого зобов`язання позивача, буде звернено стягнення на належне їй нерухоме майно, про що свідчить факт стягнення коштів приватним виконавцем та накладення арешту на нерухоме майно позивача з метою його подальшої реалізації.

Вказані негативні наслідки створять необхідність додаткового захисту порушених прав шляхом витребування нерухомого майна.

У підготовчому засіданні 13 листопада 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Костенок А.М., вимоги заяви про забезпечення позову підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що оскільки оскаржити виконавчий лист від 11 липня 2024 року, виданий Одеським апеляційним судом, ОСОБА_1 можливості не має, тому позивач обмежена в своїх правах. При цьому, забезпечення позову стосується лише заборони вчинення певних виконавчих дій та матиме тимчасовий характер та буде співмірним із заявленими позовними вимогами. Якщо майно ОСОБА_1 буде реалізовано, то повернути його можливості не буде. Якщо буде встановлено недійсність правочину, то застосування заходів забезпечення буде дієвим.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Уваров С.С., проти вжиття заходів забезпечення позову у справі заперечував, зазначив, що чинним законодавством передбачено механізм повороту виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши заяву про забезпечення позову, вислухавши пояснення представників сторін, суд дійшов такого висновку.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходів забезпечення позову.

Згідно із частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-який стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 153 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необгрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року

№ 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову у виді заборони вчинення будь-яких дій, суд, на підставі наданих позивачем доказів має дійти висновку про те, що такі дії реально може бути вчинено. Наявність ризику вчинення будь-якою особою дій, які в подальшому зможуть призвести до неможливості виконання відповідного судового рішення, має бути не ілюзорним, а підтверджуватись доказами, які б давали сторонньому незалежному спостерігачу зробити висновок про реальність такого ризику.

Крім того, у пункті 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» зазначено, що клопотання про забезпечення позову повинно бути вмотивованим і обґрунтованим доказами наявності реальних загроз чи утруднень майбутнього виконання рішення суду, співмірністю заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, їх відповідність предмету позовної вимоги, відсутністю порушень прав третіх осіб заходами забезпечення позову.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Крім того, цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від

12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 932/14900/19.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 у справі № 754/5683/22 висловила правову позицію про те, що при вирішенні питання забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить:

1)Визнати недійсним договір позики від 16 серпня 2022 року № 16/08-22/11, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , в тому числі додаток № 1 «Розписка про отримання грошових коштів» від 16 серпня 2022 року до договору позики;

2)Визнати відсутніми зобов`язання ОСОБА_1 на підставі договору позики від 16 серпня 2022 року № 16/08-22/11, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , в тому числі додатку

№ 1 «Розписка про отримання грошових коштів» від 16 серпня 2022 року до договору позики;

3)Визнати відсутньою третейську угоду щодо передачі спорів на розгляд і вирішення до третейського суду для вирішення конкретного спору (суду ad hoc) одноособово у особі третейського судді ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , викладену у формі третейського застереження в пункті 7 договору позики від 16 серпня 2022 року

№ 16/08-22/11, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ..

Судом встановлено, що між сторонами виник спір стосовно визнання недійсним договору позики від 16 серпня 2022 року № 16/08-22/ІІ, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала у користування грошові кошти в сумі 76 000 000,00 грн строком до 31 березня 2024 року, про що також складено розписку від 16 серпня 2022 року, що становить додаток № 1 до договору.

23 грудня 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір відступлення прав вимоги (цесії) № 23/12-22/Ц, відповідно до умов якого ОСОБА_3 відступив ОСОБА_2 право вимоги за договором позики від 16 серпня 2022 року № 16/08-22/П, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 0, у розмірі 76 000 000,00 грн

Рішенням Третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 03 червня

2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики від

16 серпня 2022 року № 16/08-22/ІІ задоволено в частині стягнення заборгованості у розмірі 76 000 000,00 грн та витрат на сплату винагороди третейського судді у сумі 76 000,00 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 червня 2024 року заяву ОСОБА_2 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 03 червня 2024 року, задоволено та видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 16 серпня 2022 року

№ 16/08-22/ІІ у розмірі 76 000 000,00 грн та витрат на сплату винагороди третейського судді у розмірі 76 000,00 грн, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Боднарем Д.В. 16 липня 2024 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа Одеського апеляційного суду від 11 липня 2024 року № 4813/1333/24 про примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 16 серпня

2022 року № 16/08-22/П у розмірі 76 000 000,00 грн.

Також 16 липня 2024 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Боднарем Д.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа Одеського апеляційного суду від 11 липня 2024 року № 4813/1333/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 605,60 грн.

Вказані виконавчі провадження об`єднано у зведене виконавче провадження № НОМЕР_4 постановою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Боднара Д.В. від 16 липня

2024 року про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження.

16 липня 2024 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_4 Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Боднарем Д.В. винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 83 600 250,00 грн.

Також 16 липня 2024 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_4 Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Бондарем Д.В. винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця у розмірі 83 590 342,40 грн.

03 жовтня 2024 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Боднарем Д.В. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_5 винесено постанову про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження на підставі пункту 1 частини першої статті

37 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача.

Також 03 жовтня 2024 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Боднарем Д.В. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_5 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача, припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення.

В межах виконавчого провадження № НОМЕР_4 Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Боднарем Д.В. 03 жовтня 2024 року винесено постанову про виведення виконавчого провадження зі зведеного виконавчого провадження на підставі пункту 1 частини першої статті

37 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача.

Також 03 жовтня 2024 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Боднарем Д.В. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_4 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача, припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення. Залишок нестягненої суми за виконавчим документом - 75 990 674,95 грн, стягнуто виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця - 932,49 грн.

Разом з тим, 03 жовтня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту примусового виконання рішень із заявами про примусове виконання рішення.

08 жовтня 2024 року Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Т.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа від 11 липня 2024 року № 4813/1333/24, виданого Одеським апеляційним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за Договором позики від 16 серпня 2022 року

№ 16/08-22/П у розмірі 76 000 000,00 грн.

В межах виконавчого провадження № НОМЕР_3 Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Т.Є. 08 жовтня 2024 року винесено постанову про арешт коштів боржника та постанову про стягнення виконавчого збору.

Також, 08 жовтня 2024 року Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Т.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_7 з примусового виконання виконавчого листа від 11 липня 2024 року № 4813/1333/24, виданого Одеським апеляційним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 605,60 грн.

В межах виконавчого провадження № НОМЕР_7 Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Т.Є. 08 жовтня 2024 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

Також 08 жовтня 2024 року на підставі частини першої статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Т.Є. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3 винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, постановлено об`єднати виконавчі провадження № НОМЕР_3, № НОМЕР_7 у зведене виконавче провадження № НОМЕР_6.

З відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження за номером виконавчого провадження № НОМЕР_3 вбачається, що виконавцем вчиняються заходи на перевірку інформації про наявність боржника та його майна, направлено відповідні запити.

Таким чином, заявником ОСОБА_1 оспорюється договір позики від 16 серпня 2022 року

№ 16/08-22/11, укладеного між нею та ОСОБА_3 , право вимоги за яким передано ОСОБА_5 за договором, та на підставі якого Одеським апеляційним судом видано виконавчий лист від 11 липня 2024 року № 4813/1333/24, який в подальшому звернено до примусового виконання.

З матеріалів справи встановлено, що під час примусового виконання виконавчого листа від

11 липня 2024 року № 4813/1333/24, виданого Одеським апеляційним судом, існує об`єктивна імовірність вчинення заходів примусового виконання рішень, в тому числі шляхом звернення стягнення на належне ОСОБА_1 майно.

Згідно із пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є основною засадою судочинства.

Отже, однією з важливих складових справедливої судової процедури є обов`язковість рішень суду, зокрема, в цивільному судочинстві. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини й громадянина захищаються судом. Право на судовий захист включає не лише постановлення та оголошення судом рішення, а й своєчасне його виконання. Усунення наслідків порушення суб`єктивних прав і охоронюваних законом інтересів та їх поновлення є одним із найважливіших завдань правосуддя. Своєчасне й повне виконання судових рішень гарантує здійснення суб`єктивних прав, визнаних судовим рішенням, і виконання юридичних обов`язків, що підтверджені ним. Завершення процесу судового захисту порушеного або оспорюваного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу відбувається лише у випадках їх реального поновлення шляхом примусового виконання судового рішення, що здійснюється у виконавчому провадженні. Стаття 129 Конституції України встановлює, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному судовому порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Суд враховує, що відповідно до постанов Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі

№ 334/9179/21, від 01 жовтня 2020 року в справі № 524/188/18 недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України від 22 грудня 2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень (пункт 2).

Обраний заявником спосіб забезпечення позову фактично зупинить виконання виконавчого листа від 11 липня 2024 року № 4813/1333/24, виданого Одеським апеляційним судом, а відповідно до статті 150 ЦПК України зупинення стягнення на підставі виконавчого документа у виконавчому провадженні допускається виключно у випадку оскарження виконавчого документа.

Таким чином, забезпечення позову шляхом заборони вчинення органом примусового виконання вчинення виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду, що ухвалено у іншій справі та набрало законної сили, в межах розгляду цієї справи може фактично зневілювати у такий спосіб принципи обов`язковості судового рішення та правової визначеності.

Однак суд враховує таке.

Відповідно до статті 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом.

Рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав: 1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16-19 цього Закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов`язки осіб, які не брали участь у справі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 червня 2024 року по справі № 4813/1333/24 судом встановлено, що рішенням Третейського суду для вирішення конкретного спору (суду ad hoc) від

03 червня 2024 року позов задоволено. Підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду судом не встановлено. Зокрема, зазначено, що заява була підвідомча третейському суду, заяву подано в межах встановленого законом строку, рішення прийнято у спорі, передбаченому третейською угодою і вирішені судом питання не виходять за межі третейської угоди, докази того, що третейська угода визнана недійсною відсутні, склад третейського суду, яким прийнято рішення, відповідає вимогам закону, рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів відповідно до закону, питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, не вирішувалося.

Позивачем ОСОБА_1 заявлено, серед іншого, вимогу про визнання недійсним договору позики від 16 серпня 2022 року № 16/08-22/11, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та визнання відсутньою третейську угоду щодо передачі спорів на розгляд і вирішення до третейського суду для вирішення конкретного спору (суду ad hoc) одноособово у особі третейського судді ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , викладену у формі третейського застереження в пункті 7 договору позики від 16 серпня 2022 року № 16/08-22/11, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Суд також враховує, що чинним цивільним процесуальним кодексом не передбачено можливості оскарження (визнання таким, що не підлягає примусовому виконанню) виконавчого листа, виданого на примусове виконання рішення Третейського суду для вирішення конкретного спору (суду ad hoc).

Тобто, право на оскарження рішення третейського суду та визнання виконавчого листа від 11 липня 2024 року № 4813/1333/24, виданого Одеським апеляційним судом, виникне у ОСОБА_1 виключно у разі задоволення позовних вимог у справі № 759/17193/24.

Окрім того, суд наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб, в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від

14 лютого 2022 року в справі № 367/3628/21 (провадження № 61-14886св21).

Таким чином, застосування заходу забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого листа, є співмірним із позовними вимогами, з якими заявник звернувся до суду, з огляду на високу ймовірність звернення стягнення на майно ОСОБА_1 у примусовому порядку, що може призвести до необхідності нових звернень до суду, враховуючи, що заявником обґрунтовано наведене припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову та призвести до порушення її прав та законних інтересів, та неможливості їх поновлення.

Керуючись статтями 149, 153 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Костенка Андрія Михайловича, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, визнання відсутніми зобов`язань та третейської угоди - задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого листа від 11 липня 2024 року № 4813/1333/24, виданого Одеським апеляційним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за Договором позики від 16 серпня 2022 року № 16/08-22/П у розмірі 76 000 000,00 грн.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Учасники:

1)Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_2 .

2)Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;

3)Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ідентифікаційний код юридичної особи в , адреса місцезнаходження: вул. Госпітальна, 12-Г, м. Київ, 01023.

Суддя О.О. Хромова