Житомирський апеляційний суд
Категорія 41 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №296/10602/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через адвоката Дубка Сергія Миколайовича,

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 07 березня 2024 року, яке ухвалене під головуванням судді Рожкової О.С. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_3 через адвоката Дубка С.М. звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 . Просила стягнути з відповідача на свою користь ( ОСОБА_1 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 жовтня 2023 року і до повноліття дитини.

Вимоги обґрунтовані тим, що сторони із 2002 по 2018 рік перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розлучення сторін син залишився проживати разом із матір`ю, тобто позивачем, та всі обов`язки з виховання та утримання сина несе позивач. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає та щомісяця перераховує на банківський рахунок матері дитини від 2 900 до 3 000 грн. Проте дитина готується до вступу у ВНЗ, займається додатково з репетиторами з декількох предметів, що вартує значних коштів. Також син має проблеми із здоров`ям, а саме, функціональні розлади біліарного тракту, збільшення щитовидної залози, геморой 1-го ступеню, що потребує значних витрат на періодичні обстеження, придбання медичних препаратів та продуктів харчування для дотримання спеціальної дієти. Отже, коштів, які перераховує батько дитини, не вистачає для забезпечення повноцінного і всебічного розвитку сина.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 07 березня 2024 року позов задоволений частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) батька дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання судового збору та допущено негайне виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 через адвоката Дубка С.М. подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) батька дитини.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що зміна сімейного стану позивача, а саме, народження інших дітей/дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (постанова ВС від 16 вересня 2020 року в справі №565/2017/19). Відповідачем не надано доказів його поганого матеріального стану. Навпаки, відповідач є військовослужбовцем ЗСУ, його матеріальний стан знаходиться на високому рівні, що підтверджується довідкою про доходи. Крім того, відповідачем не підтверджено належним чином, що його дружина перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до 6 років, а затримка темпів розвитку мовлення не є тією хворобою, що потребує постійного догляду та значних коштів на лікування. Також суд першої інстанції при ухваленні рішення послався на те, що відповідач утримує свою непрацездатну матір, але факт перебування матері на повному утриманні відповідача доказами не підтверджений, у матері відповідача, крім сина, є донька, яка на рівних із братом, тобто відповідачем, зобов`язана турбуватися про свою матір та не доведено, що мати потребує лікування, яке коштує значних матеріальних витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 через представника ОСОБА_5 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

При цьому посилається на те, що на 2024 рік рекомендований розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років становить 3 196 грн. Середня заробітна плата ОСОБА_2 складає 85 000 грн, тобто, у разі ухвалення судом рішення про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки від доходу батька дитини - розмір аліментів буде складати у середньому 28 000 грн на місяць на утримання сина ОСОБА_6 . Разом із тим, не лише відповідач повинен забезпечувати дитину, але й позивач, оскільки обов`язок по утриманню дитини покладений порівну на обох батьків. Також матеріали справи не містять доказів понесення матір`ю дитини витрат на лікування сина, при тому, що позивачем зазначається про необхідність коштів на лікування сина ОСОБА_6 , вже не говорячи про те, що це є додатковими витратами на дитину. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи. Натомість, позивач у апеляційній скарзі посилається на те, що матері відповідача достатньо її пенсії у розмірі 3 800 грн, а аліментів від батька дитини на сімнадцятирічного сина в середньому розмірі 14 000 грн на місяць позивачу недостатньо для забезпечення повноцінного та всебічного розвитку сина ОСОБА_6 . Відповідачу не потрібно рішення суду для того, щоб допомагати своїй матері, який виповнилося 71 рік. Він це робить добровільно та зобов`язаний робити в силу закону. Вирішуючи спір про стягнення аліментів, суд повинен урахувати, зокрема, наявність у платника аліментів інших неповнолітніх дітей. Разом із тим, позивач вважає захворювання спільного сина обставиною, яку слід врахувати при вирішенні спору, тоді як наявність у дитини відповідача логопедичної проблеми не вважається важливим та не приймається до уваги потреба у відвідуванні логопедичного дитячого садочка або понесення витрат на приватного логопеда. На переконання відповідача його донька і матір також мають бути забезпечені усім необхідним, як і його син від першого шлюбу, а тому розмір аліментів, визначений судом першої інстанції на рівні 1/6 частки від його доходу, є достатнім, виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності та відповідає моральним засадам суспільства. Також суду належить врахувати, що грошове забезпечення та «бойові» витрачаються й на обмундирування (екіпірування) для проходження військової служби. Отже, позивачем не доведено обґрунтованості пред`явленої нею вимоги щодо стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки від його доходу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що сторони з 2002 року по 2018 рік перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області про розірвання шлюбу, ухваленим у справі №576/181/18 (а.с.19-20).

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_4 , батьками якого відповідно є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а.с.17).

Після розлючення із ОСОБА_2 позивач у 2019 році уклала повторний шлюб та обрала прізвище « ОСОБА_2 » (а.с.10).

Неповнолітній син ОСОБА_4 разом із матір`ю, тобто позивачем, зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання, виданими Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради (а.с.9,18).

Згідно з копій медичних документів ОСОБА_4 діагностовано функціональні розлади біліарного тракту, збільшення щитовидної залози тощо (а.с.21-37).

Відповідач 08 серпня 2018 року уклав повторний шлюб із ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.66).

У повторному шлюбі у відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.63).

Згідно з довідкою, виданої КНП «ДКДЦ ім.академіка Б.Я.Резніка» ОМР від 07 жовтня 2022 року, донька відповідача від нового шлюбу має затримку темпів розвитку мовлення (а.с.67). Дівчинка відвідує заняття в КУ «Одеський інклюзивно-ресурсний центр №8» із вчителем логопедом та практичним психологом три рази на тиждень, що підтверджено довідкою відповідної комунальної установи від 24 січня 2024 року №01-15/28 (а.с.69). Також у матеріалах справи міститься довідка про те, що Одеський заклад дошкільної освіти «Ясла-садок» №28 Одеської міської ради з 01 вересня 2023 року працює в дистанційному режимі у зв`язку з відсутністю в закладі укриття (а.с.68).

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_3 від 16 січня 2024 року №11/15 відповідачу з серпня 2023 року по січень 2024 року, тобто за шість місяців нараховано 515 155,24 грн, із яких виплачено 507 427, 91 грн (а.с.62). Тобто, середньомісячний дохід відповідача після утримання обов`язкових податків та зборів складає 84 571,32 грн.

Матір відповідача є пенсіонером та отримує щомісяця пенсію за віком у розмірі 3 817,67 грн, що підтверджується довідкою про доходи (а.с.61,65). Батько відповідача помер у 2008 році (а.с.61,70).

Частиною другою ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з вимог частин першої та другої ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями частин другої та третьої ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина.

Отже, витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Між сторонами існує спір щодо розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина відповідача від першого шлюбу ОСОБА_6 , який проживає із своєю матір`ю, а тому питання виконання відповідачем обов`язку щодо утримання сина належить вирішити у судовому порядку. При цьому сторонами визнається обставина, що добровільна допомога відповідача колишній дружині в утриманні спільного із нею сина ОСОБА_6 у місць не перевищує 3 000 грн.

Стаття 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» із 01 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу для дітей віком до 6 років -2 563 грн; дітей віком від 6 до 18 років - 3 196 грн.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Пленум Верховного Суду України у п.17 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Як вже зазначалося вище, відповідач не відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання сина ОСОБА_6 та добровільно надає її у розмірі до 3 000 грн щомісяця, але колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що такого розміру аліментів, навіть виходячи із загальновідомих обставин про щоденну потребу дитини відповідного віку у харчуванні, одязі, засобах гігієни та інших витратах, пов`язаних із фізичним, духовним розвитком дитини, на фоні загального здороження життя наразі абсолютно недостатньо для задоволення найкращих інтересів сина від першого шлюбу. Так, мати дитини наполягає на 1/3 частці від доходу батька сина, а батько дитини вважає, що достатньою є частка у розмірі 1/6 від його доходу, приймаючи до уваги високий щомісячний розмір його доходу, перебування на його утриманні доньки від нового шлюбу, а також надання ним матеріальної допомоги своїй матері, яка досягла похилого віку.

Виходячи з системного аналізу положень закону, яким врегульовані спірні правовідносини, при вирішенні вимог про стягнення аліментів суд зобов`язаний з`ясувати як стан здоров`я та матеріальне становище сина ОСОБА_6 , так і стан здоров`я відповідача, його матеріальне становище, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків тощо.

Позивач зазначає, що неповнолітній син ОСОБА_4 навчається в 11 класі, готується до вступу у ВНЗ та регулярно додатково займається з репетиторами. Виходячи з аналізу ст.185 СК України, слід дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в справі №607/12170/20). Отже, суд першої інстанції у відповідності до приписів ст.185 СК України правильно відніс таку участь батька до додаткових витрат на дитину.

Ураховуючи хворобливий стан здоров`я сина ОСОБА_6 та його матеріальне становище на підставі тих доказів, які містяться у матеріалах справи, а також матеріальне становище відповідача, середньомісячний дохід якого становить не менше 84 000 грн, наявність у платника аліментів на утриманні також малолітньої доньки ОСОБА_11 від іншого шлюбу та непрацездатної матері, відносно якої він в силу закону має поділяти із іншими її дітьми обов`язок щодо утримання, забезпечуючи гідну старість, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що щомісячний розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід встановити на рівні 1/6 частки від доходу відповідача. Такий розмір аліментів у середньому складає не менше 14 000 грн на місць, що більше ніж у чотири рази перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину.

Визначений судом розмір аліментів одночасно зобов`яже відповідача, як батька дитини, належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов`язання щодо сплати аліментів та достатнім чином забезпечить гармонійний розвиток сина ОСОБА_6 .

Доводи апеляційної скарги про те, матеріальний стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти на сина у більшому розмірі, а саме, у розмірі 1/3 частки від доходу відповідача, не ґрунтуються на положеннях закону, який передбачає, що на матір дитини у рівній мірі покладається обов`язок утримувати неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття. Крім того, скаржником не надано жодного доказу на підтвердження витрат, які щомісячно вона несе на утримання сина ОСОБА_6 , а також того, що такі щомісячні витрати перевищують 28 000 грн. Просте перекладання батьківських обов`язків на іншого батька або їх компенсація за рахунок іншого батька лише з тієї обставини, що доходи когось із батьків є значними або перевищують доходи іншого батька, неприпустимо.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність у матеріалах справи доказів того, що дружина відповідача перебуває у декретній відпустці по догляду за донькою ОСОБА_11 до шести років та мати відповідача одержує пенсію і у ОСОБА_2 є сестра висновків суду першої інстанції не змінюються з огляду на викладене вище та додаткового правового обґрунтування не потребують.

Решта доводів апеляційної скарги ґрунтується на переоцінці доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку у відповідності до положень ст.89 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції залишається без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідає приписам ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через адвоката Дубка Сергія Миколайовича, залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 07 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: