Справа № 172/118/24
Провадження 2/172/39/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
26.06.2024 Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Битяка І.Г. за участі секретаря судового засідання Голубенко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка у відсутність сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту та визнання права власності на спадкове майно, -
Просить суд:
Ухвалою від 06.02.2024 року провадження у справі відкрито та постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.
Представник позивача ОСОБА_3 надала суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.
У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів.
На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до такого.
12.05.2011 року ОСОБА_4 склав заповіт, у якому зазначено, що земельні ділянки, які належать йому на правах особистої власності та Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 646195, виданий 19.05.2008 року та згідно з Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ЛГ № 0147239, заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказаний заповіт посвідчений секретарем Білогорівської селищної ради Попаснянського району Луганської області Биковою І.О. за реєстровим номером 21.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер
Відповідно до постанови державного нотаріуса Попаснянської державної нотаріальної контори від 17.09.2021 року позивач як спадкоємець за заповітом звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).
Відповідно до положень статті 213 ЦК України зміст правочину може бути юридично розтлумачений.
Особливості тлумачення заповіту викладені у статті 1256 ЦК України.
Зокрема, статтею 1256 ЦК України передбачено, що тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.
Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.
При цьому, суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.
Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини.
Системний аналіз положень статей 213, 1256 ЦК України дає підстави для висновку, що при тлумаченні змісту заповіту не допускається пошук тієї волі заповідача, яка не знайшла відображення у тексті самого заповіту, а також не допускається внесення змін у зміст заповіту, який є особистим розпорядженням фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту.
На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позивач не довів, що заповіт містить неточності чи неоднозначне трактування слів, понять чи термінів, не довів існування обставин, які перешкоджають визначити справжню волю особи, яка вчинила заповіт, що б стало підставою для тлумачення його змісту відповідно до положень ст. 213 ЦПК. Окрім цього, позивач просить тлумачити таким чином, що це змінює повністю викладену волю заповідача у документі, що суперечить ст.ст. 213, 1256 ЦК України.
Позовна вимога про визнання права власності на спадкове майно також не підлягає задоволенню, так як є похідною від вимоги про тлумачення заповіту.
Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 211, 247, 259, 263, 280-281 ЦПК України, -
Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту та визнання права власності на спадкове майно.
Судові витрати залишити за позивачем.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя І.Г. Битяк