КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/977/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2023 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 25 жовтня 2021 року здійснено ідентифікацію клієнта та підписано Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Підпис Відповідачем здійснене власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13 грудня 2019 року № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України».

Відповідачем погоджено використання ОТР пароля в якості підпису та інших видів простого електронного підпису, а саме при здійсненні будь-якої операцій та правочинів між сторонами за допомогою ОТР паролю як простого електронного підпису сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження лієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту Банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому Банком ОТП паролю на фінансовий номер телефону Клієнта.

У подальшому відповідач виявив бажання отримати послугу «Миттєва розстрочку. Кредит готівкою», ознайомився із актуальними умовами кредитування та 29 січня 2022 року підписав Паспорт кредиту за допомогою ОТР пароля. Додатково відповідачем за допомогою ОТР паролю підписаний графік кредиту.

Відповідно до договору та графіку кредиту із відповідачем погоджені наступні умови послуг «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою»: розмір кредиту, строк кредитування, процентна ставка відсотків річних 2,9%, кількість та розмір платежів та їх періодичність.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 01 травня 2023 року має заборгованість - 49 607,52 грн. за кредитом, з яких: 49 563,20 грн. заборгованість за кредитом; 44,32 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

На підставі викладеного позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 29 січня 2022 року у розмірі 49 607,52 грн. станом на 01 травня 2023 року, та судові витрати у розмірі 2684,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки позивачем не надано доказів, які безспірно свідчать про те, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за його рахунком, враховуючи, що відповідач, виявивши безпідставне списання коштів зі свого рахунку, невідкладно повідомив позивача та правоохоронні органи про цей факт у зв`язку з чим відкрито кримінальне провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем через представника за довіреністю - Ніколаєнко О.М. подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що заборгованість відповідача за фактично використаними кредитними коштами підтверджена належними та допустимими доказами по справі, що не були належним чином досліджені судом, зокрема суд не звернув уваги на те, що заборгованість за тілом кредиту в повному обсязі не погашена, а тому Відповідач зобов`язаний повернути фактично отриману суму кредитних коштів. Зазначене узгоджується з правовим висновком викладеним у Постанові ВСУ від 03.07.2019 по справі № 342/180/17.

Відповідач виявив бажання отримати послугу «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою», ознайомився із актуальними умовами кредитування та 29 січня 2022 року підписав Паспорт кредиту (копія паспорту кредиту додана до позовної заяви) за допомогою ОТР пароля. Додатково Відповідачем за допомогою ОТР підписаний Графік кредиту (копія додана до позовної заяви).

Позивач наголошує, що у переліку банківських операцій за 29 січня 2022 року які є предметом розгляду у кримінальному провадженні №0000340, зазначена операція на суму 55 396,00 грн відсутня. Тому безпідставним є посилання суду на наявність зазначеного кримінального провадження.

Крім того, сам факт звернення до правоохоронних органів та наявність кримінального провадження не може свідчити, в силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно відповідача до ухвалення вироку, яким будуть встановлені обставини вчинення злочину та відповідні винні особи.

Послуги, які пов`язані з платіжною карткою надаються при умові володіння особистою інформацією клієнта. Позивач наголошує, що відповідачем не доведено того факту, що 29 січня 2022 року саме третіми особами були зняті кредитні кошти з його карткового рахунку.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2021 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, згідно із умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк».

У заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами банку», які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», Витяг з «Тарифів», розміщені на сайті https://privatbank.ua.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором № б/н від 29 січня 2022 року станом на 01 травня 2022 року, заборгованість ОСОБА_1 становить 49 607,52 грн, яка складається із наступного: 49 563,20 грн - заборгованість за кредитом, 44,32 грн - заборгованість по нарахованим відсоткам (а.с.4-5).

Відповідно до довідки позивача про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 29 січня 2022 року відбувся старт карткового рахунку із встановленим банком на кредитну картку відповідача кредитним лімітом в розмірі 55 396,00 грн (а.с.7).

Разом із позовною заявою позивач подав до суду, виписку за договором за період 29 січня 2022 року - 02 травня 2023 року(а.с.6), заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.8-19), графік платежів за споживчим кредитом (обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит) Оплата частинами (а.с.21)

До кредитного договору банк додав, окрім копії паспорту відповідача (а.с.25-26), загальні умови надання кредитів «Оплата частинами» в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.24).

28 січня 2022 року та 29 січня 2022 року за рахунком відповідача відбулися шахрайські маніпуляції, відбулося несанкціоноване списання коштів , Голосіївським управлінням поліції ГУНП у м. Києві за заявою відповідача відкрито кримінальне провадження №0000340 від 09 лютого 2022 року за ч. 2 ст. 185 КК України.

Факт, що вищевказані операції за банківським рахунком відповідача здійснені не відповідачем, а невідомими особами протиправним шляхом, встановлено в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000340, що підтверджується вказаним повідомленням органу досудового розслідування, долученим до матеріалів справи і не спростовано позивачем.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами норм статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої, п`ятої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Приписами частини першої статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Згідно з частини першої статті 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) встановлено, що суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Правила платіжних систем мають передбачати відповідальність за порушення цих вимог з урахуванням вимог законодавства України.

При проведенні переказу його суб`єкти мають здійснювати в межах своїх повноважень захист відповідної інформації від несанкціонованого доступу до інформації - доступу до інформації щодо переказу, що є банківською таємницею або є іншою інформацією з обмеженим доступом, осіб, які не мають на це прав або повноважень, визначених законодавством України, а також якщо це не встановлено договором; несанкціонованих змін інформації - внесення змін або часткового чи повного знищення інформації щодо переказу особами, які не мають на це права або повноважень, визначених законодавством України, а також встановлених договором; несанкціонованих операцій з компонентами платіжних систем - використання або внесення змін до компонентів платіжної системи протягом її функціонування особами, які не мають на це права або повноважень, визначених законодавством України, а також встановлених договором.

Відповідно до частин сьомої-дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (що було чинним до 01 серпня 2022 року, тобто в період спірних правовідносин), емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Колегія суддів вказує, що лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

За таких обставин користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, від 06 вересня 2023 року у справі № 686/30030/21 та інших.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц вказано, що «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц вказано, що «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

У постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

У справі, що переглядається, відповідач, заперечуючи проти заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», повідомив суд, що у нього ніякої заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» не існує, а за фактом викрадення особистих речей відповідача, у тому числі картки Приватбанку, з якої відбулося несанкціоноване списання коштів, Голосіївським управлінням поліції ГУНП у м. Києві за заявою відповідача відкрито кримінальне провадження № 0000340 від 09 лютого 2022 року за частиною другою статті 185 КК України, у якому відповідача визнано потерпілим, про що позивачу відомо.

Колегією суддів не встановлено, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв незаконному ініціюванню платіжних операцій за кредитною карткою, її втраті чи заволодіння іншим шляхом.

Позивачем вказаних обставин також не доведено.

Із повідомлення Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві вбачається, що за фактом крадіжки 28 січня 2022 року за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 72 у ТРЦ «Олімпійський» особистої сумки відповідача, у якій знаходились особисті речі, зокрема паспорт громадянина України НОМЕР_1 , банківська картка «ПриватБанку», мобільний телефон марки «Iphone 11» внесено відомості до ЄРДР за № 0000340 від 09 лютого 2022 року за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 185 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що після крадіжки зазначених речей та документів невідомими особами було здійснено ряд протиправних дій стосовно відповідача:

- 28 січня 2022 року о 19:35 годині було переведення грошових коштів ОСОБА_3 в розмірі 9 045,23 грн;

- 28 січня 2022 року о 20:08 годині в магазині «Смартшот» здійснено покупку товару на суму 20 495 грн;

- 28 січня 2022 року о 20:30 годині в магазині «Епіцентр» здійснено покупку товару на суму 44 999 грн.;

- 28 січня 2022 року о 23:03 годині в магазині «МОЙО» здійснено покупку товару на суму 14 999 грн;

- 28 січня 2022 року о 23:19 годині в магазині «МОЙО» здійснено покупку товару на суму 10 999 грн;

- 29 січня 2022 року о 02:13 годині в магазині «МОЙО» здійснено покупку товару на суму 33 999 грн.;

- 29 січня 2022 року о 13:37 годині в магазині «КОМФІ» здійснено покупку товару на суму 5 539,60 грн.

- 29 січня 2022 року було знято 11 800 грн.

Колегія суддів враховує, що до 28 січня 2022 року у відповідача заборгованості не існувало, баланс рахунку був позитивний, а одразу після втрати картки відповідач повідомив позивача про такий факт.

Посилання в апеляційній скарзі, що з наявної відповіді Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві в переліку операцій які були вчиненні шахраями немає суми 55 396,00 грн, а тому кредитні кошти підлягають до стягнення, є необґрунтованими оскільки у вказаній відповіді вбачається, що 29 січня 2022 року о 13:37 годині в магазині «КОМФІ» здійснено покупку товару на суму 5 539,60 грн, що є першою оплатою з десяти платежів згідно умов надання кредиту «Оплата частинами» в АТ КБ «ПриватБанк».

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не доводять обставин, які свідчили б, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати спірні платіжні операції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, відсутні підстави для розподілу витрат на стадії апеляційного провадження відповідно до статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2023 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А.Голуб

Т.А.Слюсар

Д.О.Таргоній