ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 2-3067/12
провадження № 6/753/879/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Малишенко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кошарського Олександра Володимировича, ТОВ „ДЕБТ ФОРС" про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення закордонного паспорта,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення закордонного паспорта.

В судовому засіданні боржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 вимоги заяви підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.02.2020 року тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань покладених на нього рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08.06.2012 року щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 177 162 грн. 13 коп., а також судових витрат у розмірі 2823 грн. 00 коп., а всього 1 179 985,13 грн.

При цьому, ОСОБА_1 вказав, що не мав умислу не виконувати вказане рішення суду і не ухилявся від його виконання, при цьому у зв`язку з виконанням ним посадових обов`язків, у він потребує виїзду в закордонні відрядження, для забезпечення виконання рішення суду. Тому просять скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України на підставі ч. 5 ст.441 ЦПК України.

Представник стягувача ОСОБА_5 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви, надавши письмові пояснення. Крім того пояснила, що боржник знав наявність рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08.06.2012 року щодо стягнення з нього заборгованості, яку не сплачує протягом з моменту набрання рішенням законної сили. Боржником не надано жодного підтвердження, що ним вживаються заходи для виконання рішення суду.

Заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали подання, суд вважає, що вимоги заяви не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як наголошує ч.1 ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

За змістом ч.1-2 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Як встановлено у судовому засіданні, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.02.2020 року тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань покладених на нього рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08.06.2012 року щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 177 162 грн. 13 коп., а також судових витрат у розмірі 2823 грн. 00 коп., а всього 1 179 985,13 грн.

Як передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

10 жовтня 2024 року боржник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Згідно ч.1 ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як наголошує ч.1-2 ст.2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Однак, ч.3 ст.2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначає, що на здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, встановлення такого обмеження щодо боржника відповідає критеріям законності та справедливості і переслідує єдину легітимну мету захисту законних прав та інтересів всіх громадян, а також перебуває у справедливому балансі між правами людини і публічним інтересом.

За приписами ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

За змістом ч.5 ст.441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що боржником ОСОБА_1 не надано доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України щодо виконання ним рішення суду протягом строку, з якого він дізнався про відкриття виконавчого провадження, а також необхідності йому виїжджати за межі України, а тому його заява про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі є не вмотивованою і необґрунтованою. І за таких обставин не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.2; 4-5; 10; 12-13; 76-80; 81; 83; 89; 258-260 ЦПК України, на підставі ч.1-3, ст.2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.33; 129-1 Конституції України, ст.6 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", ст.18; 76-80; 441 ЦПК України, ст.1;18 Закону України „Про виконавче провадження", суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кошарського Олександра Володимировича, ТОВ „ДЕБТ ФОРС" про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення закордонного паспорта, встановленого ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.02.2020 року, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня виготовлення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 18.11.2024 року.

Суддя :