ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року

м. Харків

справа № 646/539/24

провадження № 22-ц/818/2604/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз»

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харків апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 травня 2024 року ухвалене у складі судді Благої І.С.,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість з виплати вихідної допомоги у сумі 414 903 грн 78 коп; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за затримку розрахунку у сумі 1 404 903 грн 78 коп та стягнути з відповідача суму понесених нею судових витрат за професійну правничу допомоги, попередній (орієнтовний) розрахунок якої становить: за усну консультацію сума гонорару за 30 годин роботи адвоката складає 64'840 грн., а також у випадку задоволення судом першої інстанції позову 10% від суми, стягнутої на користь позивачки, як додаткову винагороду адвоката, що від ціни позову дорівнює 181'980 грн 75 коп.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначала, що з 01.06.1998 працювала у Акціонерному товаристві «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» (надалі - АТ «Харківміськгаз» або підприємство або відповідач), у тому числі, з 01.07.2016 на посаді Директора технічного члена правління. 16.03.2023 позивачка була звільнена, але повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні не отримала, а лише ознайомилася з ним. Згідно з цим повідомленням вихідна допомога позивачці становить 990'000 грн. Проте повідомлення не містить усіх видів виплат, на які працівник має право за умовами трудового договору та відповідно до законодавства. Тому неможливо було встановити, з чого складається вихідна допомога та чи увійшли у її розрахунок частини премії, які виплачувалися позивачці у 2022 та 2023 роках за підсумками роботи за 2021 та за 2022 рік відповідно. У зв`язку з цим представниця позивачки адвокат Беркута Н.М. направила на адресу відповідача адвокатський запит від 21.12.2023 для з`ясування повноти проведеного з позивачкою кінцевого розрахунку. З отриманої відповіді підприємства від 26.12.2023 стало зрозуміло, що до розрахунку середнього заробітку для нарахування вихідної допомоги при звільненні позивачки премії не враховувалися, а вихідна допомога розраховувалася у розмірі суми шести окладів. З цього позивачка дізналася про порушення свого трудового права. Оскільки це сталося лише після отримання відповіді підприємства на адвокатський запит представниці позивачки, то встановлений ст.233 КЗпП України тримісячний строк для звернення до суду з цим позовом рахується з 26.12.2023. У відповіді АТ «Харківміськгаз» міститься інформація про те, що позивачці була нарахована у березні 2022 року та виплачена 01.04.2022 премія за підсумками роботи за 2021 рік у розмірі 490 000,00 грн, а також нарахована у лютому 2023 року та виплачена 06.02.2023 премія за підсумками роботи за 2022 рік у розмірі 662 181,00 грн. До розрахунку середнього заробітку для нарахування вихідної допомоги при звільненні ці суми не включені. У додатку № 2 до довідки на адвокатський запит надано розрахунок середнього заробітку для нарахування вихідної допомоги відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, (надалі Порядок №100), яка дорівнює 1 404 903 грн 78 коп, в той час як позивачці було нараховано та виплачено 990 000 грн. Таким чином, вихідна допомога була нарахована та виплачена позивачці не у повному обсязі, а саме, на 414 903 грн 78 коп менше належного. Крім того, оскільки в день звільнення позивачки відповідач не провів з нею повного розрахунку, то він повинен сплатити їй середній заробіток за затримку розрахунку у сумі 1'404'903 грн 78 коп. Ця сума обчислена виходячи з середньомісячної зарплати позивачки у розмірі 234 150 грн. 63 коп. (11 150 грн. 03 коп. середньоденної зарплати х 21 робочих днів на місяць). Отже, за приписами ст.117 КЗпП України, враховуючи, що період затримки у виплаті вихідної допомоги, який є більше ніж шість місяців, сума середнього заробітку за затримку розрахунку обчислюється виходячи з суми середньомісячної зарплати помноженої на шість місяців, тобто 234 150 грн. 63 коп. х 6, що дорівнює 1 404 903 грн. 78 коп.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 травня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що позивачкою був пропущений строк, передбачений ч.2 ст.233 КЗпП України. Так, своїм підписом від 17.03.2023 позивачка підтвердила факт ознайомлення та отримання нею копії повідомлення про виплату нарахованих та виплачених при звільнені сум, проте з позовом звернулась у січні 2024 року тобто з пропуском встановленого законом трьох місячного строку.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Також в апеляційній скарзі представник просила стягнути витрати на правничу допомогу.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не аналізувалися доводи та докази сторони Позивача, розглянуто справу неповно та однобічно. АТ «Харківміськгаз» було нараховано та виплачено ОСОБА_1 вихідну допомогу не в повному обсязі, оскільки і?і? протиправно вирахувано шляхом множення окладу на 6 місяців, тобто розрахунок проведено в порушення ст. 44 КЗпП Украі?ни, ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» та Порядку №100, без визначення середнього заробітку, в результаті чого Позивач отримала вихідну допомогу не в повному обсязі. Суд першоі? інстанціі? не перевірив (не спростував, не підтвердив) доводи Позивача щодо допущення порушень з боку роботодавця в частині ненарахування та не виплати у день звільнення частини вихідноі? допомоги в сумі 414 903,78 грн та безпідставно застосував дспірних правовідносин строк позовної давності. Апелянт наголосив, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах, тому в трудових спорах презумпція вини лежить на роботодавцеві, відповідно саме він має спростувати заявлені працівником вимоги. АТ «Харківміськгаз» як роботодавець не надало належні та допустимі докази вручення Позивачу письмового повідомлення про суми нараховані та виплачені працівнику при звільненні. А суд в порушення принципу, змагальності та рівності сторін перед судом прии?няв необґрунтовані доводи Відповідача, які грунтуються на припущеннях. Скаржник наголосив, що докази отримання працівником повідомлення про виплачені и?ому суми та ознаи?омлення із повідомленням про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, яке не одержано Позивачем не містить всіх сум, на які останніи? мав право при звільненні, а також взагалі є неінформативним (з и?ого суті не можливо було встановити чи увіи?шли до вихідноі? допомоги нараховані та виплачені працівнику преміі?). Тому отримання цього повідомлення не свідчить про початок перебігу строку для звернення до суду про стягнення цих сум.

23.08.2024 до суду апеляційної інстанції від АТ Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін. Посилався на те що судом ухвалено законне та обґрунтоване рішення, викладені позивачем доводи висновків суду не спроствують.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи з 01.07.2006 позивачка працювала у АТ «Харківміськгаз» на посаді директора технічного члена правління АТ «Харківміськгаз» та 16.03.2023 була звільнена з роботи згідно з п.5 ст.41 КЗпП України на підставі наказу №42/01.5.1з від 16.03.2023.

Вказаним наказом було доручено головному бухгалтеру нарахувати та виплатити згідно зі ст.44 КЗпП України вихідну допомогу у розмірі шістьох середньомісячних заробітних плат.

17.03.2023 позивачка була ознайомлена з повідомленням про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні 16.03.2023, про що свідчить її підпис на цьому повідомленні.

17.03.2023 позивачка отримала копію наказу №42/01.5.1 з від 16.03.2023 та копію вищевказаного повідомлення, що підтверджується копією аркушу ознайомлення з наказом про звільнення, в якому міститься текст про отримання копії наказу, повідомлення про виплачені суми при звільненні та в якому позивачка також власноручно зазначила, що вона не згодна з наказом та що нею отримано копію повідомлення про виплату.

У повідомленні про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні 16.03.2023, міститься інформація про те, що позивачці було усього нараховано 1 119 581,20 грн, у тому числі: оклад/тариф 50 889,95 грн, компенсація відпустки 98821,38 грн, оплата по середньому заробітку 59 869,87 грн, вихідна допомога 990 000 грн, та з урахуванням утриманого воєнного збору та податку на доходи фізичних осіб виплачено: аванс 63 270,00 грн, борг на кінець місяця 902 392,86 грн.

Листом від 26.12.2023 №05.1/1714 відповідач надав відповідь представниці позивачки, у тому числі: - довідку про нараховані та виплачені премії за підсумками роботи у 2021 та 2022 роках та включення частин премії помісячно за період з березня 2022 року по лютий 2022 року до розрахунку середнього заробітку для нарахування компенсації за невикористану відпустку; - додаток №1 до довідки розрахунок середнього заробітку для нарахування компенсації за невикористану відпустку у відповідності до положень Порядку №100; додаток № 2 до довідки розрахунок середнього заробітку для нарахування вихідної допомоги у відповідності до положень Порядку № 100; додаток № 3 до довідки розрахунок компенсації за невикористану відпустку та розрахунок вихідної допомоги, які були нараховані та виплачені. У довідці зазначено, що до розрахунку середнього заробітку для нарахування вихідної допомоги при звільненні премія за підсумками роботи за 2021 рік та премія за підсумками роботи за 2022 рік не нараховувалися; вихідна допомога при звільненні нараховувалася у розмірі шести окладів.

29.12.2023 представниця позивачки направила на електронну адресу відповідача вимогу про розрахунок, якою просила поновити порушені трудові права позивачки та провести з нею кінцевий розрахунок у повному обсязі, сплативши заборгованість зі сплати вихідної допомоги в сумі 414 903,78 грн.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі статтею 94 КЗпП та статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Судом встановлено що 17.03.2023 позивачка отримала копію наказу про звільнення № 42/01.5.1 з від 16.03.2023 про звільнення згідно п.5 ст.41 КзПП України та копію повідомлення про виплачені суми при звільненні ( а.с. 41 42).

У повідомленні про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні 16.03.2023, міститься інформація про те, що позивачці було усього нараховано 1 119 581,20 грн, у тому числі: оклад/тариф 50 889,95 грн, компенсація відпустки 98821,38 грн, оплата по середньому заробітку 59 869,87 грн, вихідна допомога 990 000 грн, та з урахуванням утриманого воєнного збору та податку на доходи фізичних осіб виплачено: аванс 63 270,00 грн, борг на кінець місяця 902 392,86 грн.

Відповідно до ст.44 КзПП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок №100).

Розділом ІІ Порядку №100 (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов?язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

За абзацом 3 пункту 3 розділу III Порядку №100 премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період.

Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються до заробітку у частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді та пропорційно до відпрацьованого часу.

Відповідно до вимог ст.,ст 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

На підтвердження не правильного нарахування розміру виплаченої позивачу вихідної допомоги про звільнення суду надана довідка про нарахування ОСОБА_1 премій за 2021 та 2022 роки із зазначенням, що для нарахування вихідної допомоги при звільненні позивачки премія за підсумками роботи за 2021 та 2022 роки не враховувалась. Вихідна допомога при звільненні нараховувалась у розмірі 6 ( шість) окладів ( а.с. 13 зворот).

Згідно довідки про середньоденну заробітну плату за період що передував звільненню позивачки, розмір вихідної допомоги при її звільненні, розрахований виходячи з розміру середньої заробітної плати дорівнює 1 404 903,78 грн ( а.с. 14), в той час як при звільнені позивачці було нараховано 990 000 грн вихідної допомоги ( а.с. 42).

Відповідач доказів на спростування зазначених обставин суду не надав, тому судова колегія вважає позовні вимоги про стягнення недоплаченої суми вихідної допомоги обґрунтованими.

Відповідно до ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Судова колегія погоджується з наданим позивачкою розрахунком розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, що відповідно до вимог ст.117 КЗпП зроблений за шість місяців і дорівнює 1 404 903,78 грн.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновком суду про наявність підстав для застосування у дійсному спорі строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволені позову у разі доведення факту порушення прав позивача.

Відповідно до ст. 233 КЗпП (в редакції від 19 липня 2022 року) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті, за якою із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 30 червня 2023 року.

На підставі п. 1 Прикінцевих положень КЗпП строки, визначені ст. 233 КЗпП, були продовжені на строк дії карантину, введеного для запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Тому для ОСОБА_1 початок обрахунку тримісячного строку на подання позовної заяви для вирішення даного трудового спору до суду обраховується з 1 липня 2023 року та сплив 1 жовтня 2023 року. Проте з позовом ОСОБА_1 звернулась у січні 2024 року.

Згідно вимог ст. 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 КЗпП, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Проте позивачем не було наведено жодних поважних причин для поновлення пропущеного строку звернення до суду. Крім цього з повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, минув майже рік.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позову і доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування даного судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2024 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук