Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/1850/24
Провадження № 2-н/935/333/24
У Х В А Л А

Іменем України

02 липня 2024 року м.Коростишів

Суддя Коростишівського районного суду Житомирської області Янчук В.В., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ,

установив:

Заявник звернувсь до Коростишівського районного суду Житомирської області із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 , заборгованості за спожитий природний газ, що за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.01.2022 по 27.03.2024, в розмірі 2 000,07 грн. - заборгованість за спожитий газ; 11,60 грн.- інфляційні втрати; 2,05 грн. - 3% річних, а також стягнення судового збору у розмірі 302,80 грн.

Дослідивши надані матеріали заяви, суддя дійшов висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу.

Наказне провадження - один із видів проваджень цивільного судочинства, у якому без розгляду справи по суті на підставі безспірних вимог та доказів, поданих заявником, видається судовий наказ, згідно з яким з боржника стягуються грошові кошти.

Відповідно до частини 1 статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу визначені статтю 163 ЦПК України.

Заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником (частина 1 статті 163 ЦПК України).

Згідно частин 2, 3 статті 163 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються:

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово- комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Як вбачається з поданої до суду заяви про видачу судового наказу, заявник в заяві обґрунтував, що між сторонами було укладено договір приєднання.

За змістом п.2 Розділу III «Правил постачання природного газу» (далі - Правила), затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2496, постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі договору, який укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу споживачам, затвердженого Регулятором, який є однаковими для всіх споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у виняткових для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний оплачувати постачальнику вартість природного газу в розмірі, строках та порядку, що визначені договором. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з результатами статей 633, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявки про приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу споживачам, що розміщено на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Відповідно до п.4 Розділу III Правил забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усім діючим побутовим споживачам, об`єкти, які знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останнім у встановленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з персоніфікованими даними щодо споживача та його об`єкта за формою, встановленою додатком 1 до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 (далі - Типовий договір), разом із супровідним листом за формою, встановленою додатком 2 до Типового договору.

За виділення до персоніфікованих даних заяві-приєднанні її змісту споживчий споживач зобов`язаний підписати заяву-приєднання та повернути один її примірник постачальнику. Якщо споживач не повернув постачальника заявку-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ.

За приписами частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією сторінкою у формулярах або інших стандартних формах, які можуть бути укладені лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Суд вважає, що посилання заявника на розміщення Типового договору розподілу природного газу в установленому законом порядку та те що він є у вільному доступі є безпідставними з урахуванням наступного.

Статтею 633 ЦК України визначені такі правила щодо публічного договору: 1. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). 2. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. 3. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. 4. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. 5. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. 6. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази про те, що заявник уклав з боржником публічний договір, зокрема у формі приєднання, передбаченою статтею 634 ЦК України.

Згідно статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Із поданої заяви не вбачається доведеність виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяви про видачу судового наказу та заявником не додано до заяви доказів, які б свідчили про існування між заявником та боржником договірних правовідносин.

Одночасно наголошує на тому, що публікація на сайті є публічною офертою, що за відсутності письмового підтвердження боржника про прийняття такої пропозиції є недостатнім доказом про укладення договору.

В даному випадку визначальним для правильного застосування норм процесуального права та можливості розгляду справи за правилами наказного провадження, яке законодавець відокремив від інших видів провадження у цивільних справах, і видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, є саме наявність укладеного між сторонами в письмовій (електронній) формі договору, а не фактичне існування договірних відносин.

Враховуючи лише долучені до заяви про видачу судового наказу копії документів, зокрема, довіреності адвоката Василькової М.В., розрахунок проведених нарахувань та оплат ТОВ «Житомиргаз збут», фінансовий стан, суддя вважає, що заява про його видачу подана з порушенням вимог статті 163 ЦПК України.

До заяви про видачу судового наказу не додано сплаченого споживачем рахунку (квитанції) за надані заявником послуг чи іншого документального підтвердження споживання ОСОБА_1 даних послуг.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

За таких обставин суд відмовляє у видачі судового наказу.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.165 ЦПК України, суд,

постановив:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.В. Янчук