ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1827/24 Справа № 205/4832/23 Суддя у 1-й інстанції - Бізяєва Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро Дніпропетровської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Білогруд Дмитро Олександрович, на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2023 року в цивільній справі номер 205/4832/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивачка перебувала в шлюбі з ОСОБА_1 з 23.10.2015 року. В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився неповнолітній син ОСОБА_3 . Шлюб розірвано 11.10.2021 року. Дитина проживає разом з позивачкою, що підтверджується мировою угодою від 31.01.2023 року, яка затверджена ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.2023 року по справі №205/1742/23. Батьки зобов`язані забезпечити дитину всім необхідним для проживання та її розвитку. Батько є здоровим та зможе сплачувати аліменти на рівні частини з усіх видів заробітку (доходу). Відповідач інших осіб на утриманні не має, отримує дохід.

Позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 18.05.2023 року і до повноліття дитини, стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1900,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 18 травня 2023 року (дня подачі позову) і продовжувати стягнення до повноліття дитини.

Вирішено, що рішення про стягнення аліментів в частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Білогруд Д.О., подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2023 року по цивільній справі №205/4832/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог про стягнення аліментів в повному обсязі, через відсутність підстав та предмету позову на даний час та його передчасністю.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду є необґрунтованим, прийнятим за відсутності належних та допустимих доказів, і таким, що прийняте з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2022 року по справі №205/10772/21 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 . Вищевказане рішення суду набрало законної сили та звернуто до виконання, станом на сьогодні не скасоване та позивача не звільнено від стягнення аліментів, а отже і позов є передчасним. Посилання позивачки на те, що останніми подано позов про припинення стягнення аліментів з ОСОБА_2 не є підставою вважати, що аліменти припинено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.2023 року по справі №205/1742/22 затверджено мирову угоду, якою визначено, що відповідач бере участь у житті дитини наступним чином: спільний відпочинок дитини: під час новорічних свят почергово з кожним із батьків - перебування за місцем проживання/перебування батьків строком у один тиждень, без відриву дитини від навчального процесу.

Отже, дитина перебуває безпосередньо з батьком, (а також і на його утримані, оскільки дитину необхідно на цей час забезпечити всім необхідним (їжа, одяг, речі побуту, тощо)) 36,9% часу на рік (в тижні 168 годин з яких з відповідачем дитина щонайменше 62 години кожного тижня, та в рівних проміжках часу під час літніх канікул (62/168*100=36,9%)).

Між позивачкою та відповідачем під час затвердження мирової угоди 31.01.2023 року була усна домовленість про спільне утримання дитини та відсутність майбутнього спору про аліменти, в результаті якого в січні 2023 року відповідач ОСОБА_1 повернув виконавчий лист про стягнення аліментів з позивачки ОСОБА_2 без виконання та стягнення с ОСОБА_2 наявного за виконавчим провадженням боргу, який було згодом пред`явлено до виконання знову.

Часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/6 частини від всіх його видів доходу, буде виваженим та справедливим рішенням та повністю відповідатиме інтересам дитини і батьків та встановить справедливу рівновагу між ними та не буде надмірним тягарем для відповідача.

Від позивачки ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Іванченко В.П., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила залишити судове рішення по справі №205/4832/23 без змін, а скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Скаржник (відповідач) під час розгляду справи у суді 1-ї інстанції не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позов у визначений судом строк, тим самим порушив вимоги ч. 7 ст. 178 ЦПК України. Направляючі відзив на позов, не повідомив суд про обставини, що стали причиною пропуску строку подання відзиву, не надав клопотання про поновлення строку щодо подання відзиву. З урахуванням вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України та вказаного вище, вважає, що суд не порушив прав відповідача щодо надання оцінки вказаному документу.

Мирова угода, затверджена Ленінським районним судом міста Дніпропетровська 31.01.2023 року по справі №205/1742/22, не містить будь-яких домовленостей щодо виплат аліментів на утримання дитини. Вказана угода стосується визначення місця перебування дитини з матір`ю та порядок зустрічей батька, його участі у вихованні дитини. Твердження відповідача щодо наявності усної домовленості стосовно відсутності спору про аліменти в майбутньому, не підтверджується жодними доказами. Стосовно заяви відповідача про зупинення виконавчого провадження щодо стягнення аліментів з позивачки є наслідком зміни місця проживання дитини і приймалося відповідачем самостійно без будь-яких умов з боку позивачки.

Також згадувана відповідачем мирова угода встановила години, дні та тижні коли дитина може перебувати з батьком, однак, вказана угода не встановлює факту фактичного перебування дитини з батьком. Тому, розрахунок годин та процентів часу перебування дитини із батьком, наданий

відповідачем, не може прийматися судом до уваги.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім, зокрема, спорів про стягнення аліментів.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 23 жовтня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, яки й було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2021 року (а.с. 9-9зв).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 8).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2022 року по справі №205/10772/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини, сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) матері, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття (а.с. 55-56зв).

До матеріалів справи долучено виконавчий лист від 09.06.2022 року, виданий Ленінським районним судом м. Дніпропетровська у справі №205/10772/21, та Інформаційну довідку №79900 від 21.09.2023 року з автоматизованої системи виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа №205/10772/21 (ВП №72626733) (а.с. 57-57зв, 100-103).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.2023 року по справі №205/1742/22 затверджено мирову угоду щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, також визначено участь батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини, встановивши наступний порядок побачень з дитиною: спільний відпочинок дитини ОСОБА_3 під час новорічних свят почергово з кожним із батьків - перебування за місцем проживання/перебування батьків строком у один тиждень, без відриву дитини від навчального процесу. З моменту укладення цього договору по парним рокам дитина святкує Різдво (07 січня) з батьком, Новий рік (31 грудня) з батьком, по не парним рокам дитина святкує Різдво (07 січня) з матір`ю, Новий рік (31 грудня) з матір`ю. Батько ОСОБА_1 має право, за попередньою домовленістю з матір`ю ОСОБА_2 , зустрічатися та без перешкод спілкуватися з ОСОБА_3 один раз на тиждень з 9 до 20 години без права забирати дитину за місцем проживання батька з ночівлею, з дотриманням її режиму дня та вікових особливостей, а також має право на вихідні (з п`ятниці (з 14.00 год.) по неділю (до 17.00 год.)) один раз на тиждень забирати дитину за місцем проживання батька з ночівлею. Батько ОСОБА_1 під час канікул (осінні, зимові, весняні) забирає дитину з місця проживання до місця проживання батька на тиждень. Батько ОСОБА_1 в період літніх канікул (червень, липень, серпень) забирає дитину до свого місця проживання на два тижні кожного місяця (попередньо погодивши графік з ОСОБА_2 ). Батько ОСОБА_1 має право забирати або відводити дитину, за домовленістю з ОСОБА_2 , до навчальних закладів кожного дня. З обов`язковим поверненням дитини до місця проживання матері ОСОБА_2 . Сторони встановлюють наступний порядок святкування дня народження дитини (10 квітня): батько у день народження має право, за попереднім погодженням з ОСОБА_2 , приїжджати та спілкуватися з ОСОБА_3 з 17.00 год. до 19.00 год. з можливістю відвідування разом з дитиною розважальних закладів, кафе, тощо. У вихідні дні наступні після дня народження батько ОСОБА_1 має право приїжджати та проводити спільне дозвілля з дитиною в вихідний день тижня з 10.00 до 19.00 год. (а.с. 58-60зв).

Також до матеріалів справи долучено квитанції переказу ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів та чеки, відповідно до яких придбано речі для дитини (а.с. 82).

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог саме в такому обсязі.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає нормам закону та обставинам справи.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.2023 року по справі №205/1742/22 затверджено мирову угоду щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, також визначено участь батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини, встановивши наступний порядок побачень з дитиною: спільний відпочинок дитини ОСОБА_3 під час новорічних свят почергово з кожним із батьків - перебування за місцем проживання/перебування батьків строком у один тиждень, без відриву дитини від навчального процесу. З моменту укладення цього договору по парним рокам дитина святкує Різдво (07 січня) з батьком, Новий рік (31 грудня) з батьком, по не парним рокам дитина святкує Різдво (07 січня) з матір`ю, Новий рік (31 грудня) з матір`ю. Батько ОСОБА_1 має право, за попередньою домовленістю з матір`ю ОСОБА_2 , зустрічатися та без перешкод спілкуватися з ОСОБА_3 один раз на тиждень з 9 до 20 години без права забирати дитину за місцем проживання батька з ночівлею, з дотриманням її режиму дня та вікових особливостей, а також має право на вихідні (з п`ятниці (з 14.00 год.) по неділю (до 17.00 год.)) один раз на тиждень забирати дитину за місцем проживання батька з ночівлею. Батько ОСОБА_1 під час канікул (осінні, зимові, весняні) забирає дитину з місця проживання до місця проживання батька на тиждень. Батько ОСОБА_1 в період літніх канікул (червень, липень, серпень) забирає дитину до свого місця проживання на два тижні кожного місяця (попередньо погодивши графік з ОСОБА_2 ). Батько ОСОБА_1 має право забирати або відводити дитину, за домовленістю з ОСОБА_2 , до навчальних закладів кожного дня. З обов`язковим поверненням дитини до місця проживання матері ОСОБА_2 . Сторони встановлюють наступний порядок святкування дня народження дитини (10 квітня): батько у день народження має право, за попереднім погодженням з ОСОБА_2 , приїжджати та спілкуватися з ОСОБА_3 з 17.00 год. до 19.00 год. з можливістю відвідування разом з дитиною розважальних закладів, кафе, тощо. У вихідні дні наступні після дня народження батько ОСОБА_1 має право приїжджати та проводити спільне дозвілля з дитиною в вихідний день тижня з 10.00 до 19.00 год.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що під час затвердження мирової угоди 31.01.2023 року між позивачкою та відповідачем існувала домовленість про спільне утримання дитини та відсутність майбутнього спору з приводу аліментів, в результаті чого ОСОБА_1 повернув виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_2 без виконання.

Зазначеною мировою угодою від 31.01.2023 року дійсно визначено, що відповідач ОСОБА_1 бере участь у житті дитини наступним сином: спільний відпочинок дитини: під час новорічних свят, Різдва почергово з кожним з батьків; ночівлі за місцем проживання батька за згодою матері; проводження канікул та інше.

Проте, матеріали справи не містять підтвердження щодо угоди сторін про сплату аліментів у добровільному порядку, або відмову від аліментів.

Також до матеріалів справи долучено квитанції переказу ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів та чеки, відповідно до яких придбано речі для дитини.

Однак, з наданих відповідачем квитанції не вбачається, що зазначені перекази здійснювались саме на утримання дитини. А з наданих квитанцій з придбання предметів одягу не можливо достовірно встановити ким було здійснено покупку цих предметів одягу.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також виходячи із принципу розумності та справедливості, а також з огляду на те, що батьки зобов`язані забезпечити дітям виховання, навчання, розвиток, беручи до уваги матеріальне становище дітей, стан їх здоров`я, а також враховуючи, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, щомісячно.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Білогруд Дмитро Олександрович, залишити без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: