Провадження № 2/202/5138/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

18 листопада 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мачуського О.М.,

за участю: секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні суду в місті Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області, третя особа: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Василенко Володимир Анатолійович про визнання права власності на квартиру, у зв`язку із невизнанням його іншою особою,-

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2024 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Череп М.О. звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області, третя особа: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Василенко Володимир Анатолійович про визнання права власності на квартиру, у зв`язку із невизнанням його іншою особою.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачам на праві спільної сумісної власності належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що приватизована позивачами у 1996 року, про що 23 травня 1996 року начальником бюро технічної інвентаризації м. Донецька здійснено запис в реєстрову книгу № 36 за реєстровим номером 5083. Право власності набуто до введення в дію Державного реєстру речових прав, реєстру прав власності на нерухоме майно, а тому нерухоме майно та право власності на нього не зареєстровано в даному Реєстрі.

05 серпня 2024 року, ОСОБА_1 звернулись до державного реєстратора із заявою за № 62329616 про реєстрацію прав власності на квартиру, на що 09.09.2024 року отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 74956973, мотивоване тим, що Покровське БТІ не надало відповіді на запит реєстратора, оскільки знаходиться на тимчасово окупованій території), а тому неможливо отримати інформацію щодо реєстрації об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, наявність суб`єктивного права власників не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами, а тому у позивачі вимушені звернутись до суду із даним позовом в якому представник позивачів просить: визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 42,5 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м.; визнати за ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 42,5 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2024 року звільнено позивачів від сплати судового збору, прийнято позов та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України щодо подачі відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник - адвокат Череп М.О. в судове засідання не з`явились, натомість представник позивачів подала заяву в якій просить розглянути справу без участі сторони позивачів.

Представник відповідача Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області Малярчик Е.Е. в судове засідання не з`явилась, натомість подала до суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі та зазначила, що Авдіївська МВА Покровського району Донецької області не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За результатами підготовчого засідання, згідно ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд ухвалює рішення про задоволення позову у разі визнання позову відповідачем за наявності для того законних підстав, якщо таке визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про право власності на житло (бланк ЯГТ. Зак. № 5861-2000) від 21 травня 1996 року, виданого Житлово-комунальним господарством Відкритого акціонерного товариства «Авдіївський коксохімзавод», згідно з рішенням року № 114 від 20.05.1996 року, посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності в рівних частках ОСОБА_1 та члену її сім`ї ОСОБА_2 .

Зворотна сторона даного свідоцтва про право власності на житло містить реєстраційний напис про те, що квартира АДРЕСА_2 , зареєстрована Донецьким бюро технічної інвентаризації на праві приватної спільної сумісної власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , й 23 травня 1996 року записана в реєстрову книгу № 36 за реєстровим номером 5083. Даний запис закріплений підписом начальника та печаткою Донецького БТІ.

Відповідно до технічного паспорта на квартиру, що знаходиться у приватній спільній (сумісній або частковій) власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , складеного виконавчим комітетом Авдіївської міської ради Донецької області, квартира АДРЕСА_2 , приміщення у комунальній квартирі по АДРЕСА_3 , зареєстрована Донецьким БТІ на праві приватної власності спільної (сумісної або часткової) власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу за № 5083.

У відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна з номером інформаційної довідки 394725050 від 12.09.2024 року, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 74956973 від 09 вересня 2024 року, державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Буської міської ради Садовським Р.В. розглянувши заяву від 05.08.2024 року за реєстраційним номером 62329616, відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою ОСОБА_1 щодо об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_4 , , оскільки встановлено наявність обставин, які є підставою для такої відмови -подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а саме до 01 січня 2013 року державну реєстрацію прав власності на об`єкти нерухомого майна здійснювали відповідні Бюро технічної інвентаризації. Під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до січня 2013 року обов`язковим здійснення запитів до органів, які проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені встановленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації. Однак, відповідь на запит щодо прав, зареєстрованих до 01.01.2013 року з Покровського БТІ Донецької області не надійшла.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до п. 1.4. наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.98 «Про затвердження Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб» (далі Наказ),чинний на момент реєстрації права власності, державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т.п.).

Пунктами 1.5., 1.6. Наказу передбачено, що державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації; державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності.

Розділом 2 Наказу передбачено, що реєстрація права власності провадиться на підставі правовстановлювальних документів за заявою; відповідальний працівник БТІ на підставі цих документів робить запис у реєстровій книзі; на оригіналі та копії правовстановлюваного документа робиться реєстраційний напис з посиланням на реєстровий номер та дату реєстрації; до інвентаризаційної справи додається копія правовстановлювального документа, довідка про належність об`єкта нерухомого майна з підписом особи, відповідальної за реєстрацію.

Проаналізувавши надані суду документи, можливо дійти висновку, що позивачам дійсно безоплатно у приватну спільну сумісну власність в рівних частках надано квартиру АДРЕСА_4 , право власності якої на підставі свідоцтва про свідоцтва про право власності на житло від 21.05.1996 року, виданого Житлово-комунальним господарством Відкритого акціонерного товариства «Авдіївський коксохімзавод», згідно з рішенням року № 114 від 20.05.1996 року, зареєстровано Донецьким БТІ на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності і записано у реєстрову книгу № 36 за реєстровим № 5083 від 23.05.1996 року.

Відповідно до п.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч.2 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Як встановлено судом, реєстрацію права власності а спірну квартиру здійснювало Донецьке БТІ, запит про отримання реєстраційних документів державним реєстратором направлено до Покровського БТІ (за місцезнаходженням майна) , однак відповіді отримано не було.

Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 року за №1668/39004, всю територію Донецького району, у тому числі м.Донецьк з 07.04.2014 року відноситься до територій України, які тимчасово окуповані Російською Федерацією, а місто Покровськ Покровської міської територіальної громади Покровського району Донецької області з 24.02.2022 року по 22.08.2024 року відносилось до територій можливих бойових дій, а з 23.08.2024 року до теперішнього часу до територій активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси.

Відомості про перевезення реєстраційних справ та інших архівних документів вищезазначеного БТІ відсутні.

Наведене вказує на неможливість отримання документів щодо реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна м. Авдіївка Донецької області, проведені БТІ до 01.01.2013 року, зокрема, й на спірну квартиру.

З приписів статті 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При цьому, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право особи на доступ до суду, зокрема, включає в себе право на розгляд справи судом із «повною юрисдикцією», тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо оцінки доказів, встановлення обставин, належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі "Обермейєр проти Австрії" ; п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі "Гранд Стівенс проти Італії").

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

При цьому, на даний час продовжує існувати, зазначена державним реєстраторім, причина відмови позивачам у реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме відсутність реєстрації спірного майна в Реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також неможливість витребування реєстраційних документів у відповідного бюро технічної інвентаризації, яке здійснювало реєстрацію права власності, що пов`язано з перебуванням на тимчасово окупованій території України.

Враховуючи відсутність у позивачів іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права - реєстрації права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , у визначеному законом порядку, суд вважає за необхідне з метою захисту права позивачів на вказане майно, визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право власності на вищезазначену квартиру в розмірах часток по 1/2 у кожного.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 1 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України).

Представник відповідача зазначила, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, що фактично є визнанням відповідачем позову. Як встановлено судом таке визнання позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області, третя особа: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Василенко Володимир Анатолійович про визнання права власності на квартиру, у зв`язку із невизнанням його іншою особою, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 48, 49, 51, 76- 89, 102, 200, 209, 210, 247, 258-259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області, третя особа: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Василенко Володимир Анатолійович про визнання права власності на квартиру, у зв`язку із невизнанням його іншою особою задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 42,5 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 42,5 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Мачуський