Справа № 134/1582/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 листопада 2024 року селище Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Швець Л.В.,

при секретарі судового засідання Томашенко О.М.,

за участю: представника позивача адвоката Глушкової О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду селища Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадщину за заповітом,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах та від мені якої діє адвокат Глушкова О.І., звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на домоволодіння із належними до нього господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом, розташованими у АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Голубече Тульчинського району Вінницької області померла ОСОБА_3 , з якою він проживав спільно однією сім`єю без шлюбу. До складу спадщини після її смерті входить житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 . Житловий будинок відноситься до суспільної групи колгоспних дворів, і згідно записів погосподарської книги № 2, членами двору станом на 15.04.1991 року були ОСОБА_4 голова двору, ОСОБА_5 дочка, ОСОБА_6 зять, ОСОБА_3 онука. Право власності на житловий будинок не зареєстровано. Усі члени колгоспного двору на даний час померли. ОСОБА_3 залишила заповіт на нього, однак оформити право власності в порядку спадкування він не має можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, про що свідчить відмова нотаріуса. Відповідач є братом померлої ОСОБА_3 та є спадкоємцем другої черги за законом та може претендувати на частки у вказаному житловому будинку. Позивач вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини та був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою. Тому для захисту свого права як спадкоємця, змушений звернутися до суду із вимогою про визнання права власності в порядку спадкування за законом на цілий житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 04 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за даним позовом, призначено підготовче засідання, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити з підстав наведених у позовній заяві, разом з тим надала суду копію свідоцтва про шлюб ОСОБА_3 , який містить відомості, що підтверджують зміну прізвища з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, просить позов задовільнити.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Так, судом встановлено, що відповідно до відомостей, які містяться в копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 02 січня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .

Згідно довідки № 2 від 03.01.2024 року, яка видана старостою Голубецького старостинського округу Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживав із цивільною дружиною ОСОБА_3 до дня смерті останньої, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 , вели спільне господарство в АДРЕСА_1 .

Так судом встановлено, що відповідно до:

- довідки № 407 від 17.06.2024 року, яка видана старостою Голубецького старостинського округу Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області згідно із записами погосподарської книги № 1 за 2021-2025 року, номер об`єкта погосподарського обліку 50, відкритий ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_1 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 зареєстрований та проживав співмешканець ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- довідки № 406 від 17.06.2024 року, яка видана старостою Голубецького старостинського округу Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області згідно із записами погосподарської книги № 2, особовий рахунок НОМЕР_2 , житловий будинок АДРЕСА_1 відноситься до суспільної групи колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року, склад двору слідуючий: ОСОБА_4 голова двору, ОСОБА_5 дочка, ОСОБА_6 зять, ОСОБА_3 онука.

Відповідно до: копії свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 09.11.1993 року ОСОБА_5 , яка є матір`ю спадкодавця ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2 , померла в с. Голубечому Крижопільського (нині Тульчинського) району Вінницької області 06.11.1993 року; копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 01.07.1994 року ОСОБА_4 померла в с. Голубече Крижопільського (нині Тульчинського) району Вінницької області 27.06.1994 року; копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 02.12.2002 року ОСОБА_6 , який є батьком спадкодавця ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Родинна спорідненість між членами колгоспного двору та відповідача підтверджується відомостями, які містяться в:

- копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 19.07.1951 року ОСОБА_9 , де батьками вказані: батько ОСОБА_10 та мати ОСОБА_4 (голова колгоспного двору); копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 від 01.01.1958 року, де ОСОБА_9 після одруження присвоєно прізвище « ОСОБА_7 », що підтверджує її зміну прізвища;

- копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 від 12.11.1958 року, ОСОБА_11 (спадкодавці в даній справі), де батьками вказані: батько ОСОБА_6 та мати ОСОБА_5 ; копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_9 від 18.04.1979 року, де ОСОБА_11 після одруження присвоєно прізвище « ОСОБА_8 », що підтверджує зміну прізвища спадкодавця;

- копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 , яке видано повторно 20.06.2024 року, ОСОБА_2 (відповідача у даній справі), де батьками вказані: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Так, як вбачається із відповіді № 72/01-16 Крижопільської державної нотаріальної контори спадкова справа на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 не заводилась, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину). Що підтверджує про відсутність спадкоємців після смерті ОСОБА_3 .

Як вбачається із довідки № 132/01-16 від 27.09.2024 року, виданою приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Питель М.С., в видачі свідоцтва на право на спадщину на житловий будинок із господарськими спорудами по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 відмовлено з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту, виготовленого на замовлення позивача ОСОБА_1 ФОП « ОСОБА_12 » 01.07.2024 року за результатами технічної інвентаризації житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , 4 кв. м, житлова площа 14, 7 кв. м, до складу входять: житловий будинок «А», літня кухня «Б», веранда «б», сарай «б1», сарай «б2», гараж «В», сарай «Г», погріб «Г/П», сарай «Д», сарай «Ж», огорожа «1-2»,

ФОП « ОСОБА_12 » надав ОСОБА_1 висновок від 04 липня 2024 року № 50/24 про оцінку вартості житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , яка складає 82 520,00 гривень.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно зі ст.4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року.

Відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Колгоспний двір - це родинно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.

Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У відповідності до ст.125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу.

В силу вимог ст.126 ЦК УPCP працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Тому, згідно довідки, яка міститься в матеріалах справи про склад колгоспного двору станом на 15.04.1991 року розмір частки житлового будинку АДРЕСА_1 , становить кожному члену колгоспного двору по 1/4 кожному, а саме: ОСОБА_4 1/4, ОСОБА_5 1/4, ОСОБА_6 1/4, ОСОБА_3 1/4.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 , її частку успадкували мати ОСОБА_4 , чоловік ОСОБА_6 та донька ОСОБА_13 , які вступили в управління спадковим майном у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР 1963, чинного на час виникнення правовідносин, оскільки спільно проживали з померлою на час її смерті.

Після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 та смерті ОСОБА_2 01.12.2002 року частки у колишньому колгоспному двору, які належали членам колгоспного двору, залишились невитребуваними. Після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (остання з членів вказаного колгоспного двору), відкрилась спадщина на весь будинок, який відносився до суспільної групи колгоспних дворів. За життя право власності ОСОБА_3 не оформила.

Згідно заповіту, який склала за життя ОСОБА_3 10.08.2020 року, та який посвідчений секретарем виконавчого комітету Голубецької сільської ради Крижопільського (нині Тульчинського) району Вінницької області, остання все своє майно, рухоме та нерухоме, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, все те що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом заповідала ОСОБА_1 , 1956 року народження. Даний заповіт зареєстрований в Спадковому реєстрі за № .08.2020 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 61393886 від 21.08.2020 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується наявною копією свідоцтва про смерть.

Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.ч.3, 5 ст.1268 ЦК України).

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

ОСОБА_3 за життя склала заповіт, а тому спадкування було здійснено відповідно до закону та у порядку, визначеному ст.1268 ЦК України.

Відповідно до п.23 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно листа Міністерства юстиції України за № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права.

При вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Оскільки, житловий будинок АДРЕСА_1 належить до суспільної групи колгоспний двір, і станом на 15 квітня 1991 року, членами були: ОСОБА_4 голова двору, ОСОБА_5 дочка, ОСОБА_6 зять, ОСОБА_3 онука, тому спірний будинок є спільною сумісною власністю усіх його членів, кожен з яких мав рівну частку у цьому будинку по 1/4 частці.

Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 р., коли був введений в дію ЗУ «Про власність», а тому станом на 15.04.1991 р. членам колгоспного належало право власності на 1/4 частки майна у колгоспному дворі, як його членам, що не втратили право на частку в його майні.

При розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно суду належить встановити: факт смерті спадкодавця, коло спадкоємців, наявність (відсутність) заповіту, факт прийняття спадщини, наявність спадкового майна.

Так судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка залишила заповіт та все своє майно, яке їй належало заповідала ОСОБА_1 , який вступив у спадщину, так як постійно проживав з спадкодавцем, що підтверджується довідкою старости Голубецького старостинського округу. Установлено, що ОСОБА_3 була членом колгоспного двору за адресою: АДРЕСА_1 , яка не втратила право на майно двору станом на 15.04.1991, згідно з діючим на той час законодавством, вважалася власником цього житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, оскільки залишилась єдиним членом колгоспного двору (як встановлено судом, інші члени колгоспного двору померли), успадкувавши, згідно чинного законодавства на день смерті членів колгоспного двору частки колгоспного двору. Свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 за життя не встигла отримати. Враховуючи те, що даний житловий будинок ОСОБА_3 за життя набула у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування за заповітом належить визнати право власності на вказане нерухоме майно. Як вбачається із матеріалів спадкової справи інші спадкоємці відсутні, спадкова справа не заводилась, відсутні спадкоємці, які би подали заяви про право на спадщину щодо обов`язкової частки у спадковому майні померлої ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого права з позовом про визнання такого права. Відповідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Як вбачається із ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, беручи до уваги, що в ході судового розгляду доведено, що ОСОБА_3 у встановленому законом порядку за життя набула право власності на вказане спадкове майно, саме житловий будинок, інших спадкоємців за заповітом не має та не має спадкоємців, які би мали право на обов`язкову частку у спадковому майні, то за таких обставин, враховуючи, що наявні достатні правові підстави для визнання за позивачем в порядку спадкування за заповітом права власності на вказане домоволодіння, беручи до уваги, що іншого способу для захисту спадкових прав позивач не має, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони законні, обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

З огляду на викладене, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.2,4,12,13,76-78,83,258-268,273,352-355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадщину за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_11 , право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Голубече Тульчинського району Вінницької області, а саме право власності на цілий житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 35,4 кв. м, житловою площею 14, 7 кв. м, з господарськими будівлями, до складу якого входить житловий будинок «А», літня кухня «Б», веранда «б», сарай «б1», сарай «б2», гараж «В», сарай «Г», погріб «Г/П», сарай «Д», сарай «Ж», огорожа «1-2», що по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_11 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_12 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 15 листопада 2024 року.

Суддя