ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року

м. Харків

справа №613/732/23

провадження №22-ц/818/3480/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 04 липня 2024 року, постановлене суддею Бугаєнко І.В.,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в розмірі 30 000 грн та судові витрати по справі.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 04 липня 2024 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 30000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються із судового в розмірі 1073,60 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що в травні 2021 року до нього в усній формі звернулася громадянка ОСОБА_1 з питанням здачі в оренду на літній період належного йому домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в якому буде проживати її мати - ОСОБА_3 . На що відповідач відмовив у наданні житлового будинку в оренду (найм), запропонував купити будинок з офіційним оформленням договору купівлі-продажу в нотаріальній конторі. В усній формі було обговорено вартість купівлі будинку з господарськими будівлями, а саме: 2500 доларів США. Позивачка погодилася із ціною, але попросила відтермінувати оформлення договору купівлі-продажу. Зазначає, що він погодився з пропозицією позивачки, при умові, що вона сплатить йому попередньо завдаток за купівлю будинку за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 30000 грн, а в подальшому протягом року доплатить повну суму вартості будинку при оформленні договору купівлі-продажу у нотаріуса. ОСОБА_3 (мати позивачки) проживала в зазначеному будинку з травня 2021 року. Позивачкою була сплачена йому попередня сума завдатку 30000 грн, про що він власноручно написав розписку про отримання, та вважав це гарантією, що відповідач купить в подальшому домоволодіння. Також вказує, що є власником будинку на підставі рішення Краснокутського районного суду від 26 жовтня 2017 року. Вказує, що посилання представника позивача, про те, що він не з`являвся до приватного нотаріуса у визначений термін є недоречними, оскільки апелянт прибував до нотаріальної контори приватного нотаріуса ОСОБА_4 два дні підряд, а саме: 02.05.2023 року та 03.05.2023 року, і чекав як і домовлялися з 15.00 до 15.30 год. Запитував у секретаря нотаріуса чи з`являлася до нотаріальної контори ОСОБА_1 , на що дізнався, що вона не з`являлася. Вважає, що не впевнений, що позивач мала намір купувати будинок з господарськими будівлями, оскільки 05.02.2023 року в присутності депутата Краснокутської селищної ради ОСОБА_5 , відповідач попередив матір позивачки ОСОБА_3 , яка на той час сама проживала в належному йому будинку, щоб вони або оформили договір купівлі-продажу або залишили будинок. Зазначає, що позивач та її матір з квітня 2022 року по 13 березня 2023 року були зареєстровані у його будинку як внутрішньо переміщені особи, та користувалися даним будинком близько двох років. Після березня 2023 року, позивач та її мати, залишили будинок у занедбаному стані, про що свідчить акт обстеження житлового будинку від 12.05.2023 року. Крім того, відповідач зазначає, що станом на 14.07.2023 року вартість відновлювальних робіт становить 33773 грн, про що вказано у дефектному акті, виготовленому суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_6 .

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку, який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, та вони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана ОСОБА_7 відповідачу грошова сума в розмірі 30 000,00 грн, є нічим іншим ніж авансом, який підлягає поверненню позивачу. Відтак, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 , обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки позивачем надано до суду достатньо доказів на їх підтвердження. Доказів укладення сторонами договору найму житла матеріали справи не містять, як не містять і самого примірника такого договору, а наявність у справі розписки не свідчить про те, що між сторонами склалися саме правовідносини пов`язані з наймом спірного житла.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 26.10.2017 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Також на підтвердження права власності суду першої інстанції надано копію Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 104748358 від 22.11.2017 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 331727325 від 09.05.2023 року /Т.1, а.с.64-66,67,12/.

З відповіді № 01-20/5044 від 30.08.2023 року заступника голови з питань діяльності виконавчих органів Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області вбачається, що згідно з даними погосподарської книги № 1 Мурафського старостинського округу на 2021-2025 роки житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та колишній житловий будинок по АДРЕСА_2 це один і той самий будинок і належить на праві власності ОСОБА_2 . Номерація будинків була змінена у 2000 році, у зв`язку із проведенням перепису населення. Житловий будинок по АДРЕСА_2 відповідно до даних погосподарської книги № 1 на 2021-2025 роки не обліковується / Т.1, а.с.95/.

З матеріалів справи вбачається, що 12.04.2021 року ОСОБА_2 склав розписку про отримання від ОСОБА_1 30000,00 грн, за купівлю будинку. Оформлення документів по бажанню ОСОБА_1 . Будівлю від майна зобов`язався звільнити до 12.05.2021 року. Розписка написана власноручно /Т.1, а.с.11/. (оригінал розписки оглянутий в судовому засіданні суду першої інстанції та знаходиться у ОСОБА_1 )

Факт передачі та отримання коштів сторонами не заперечується.

З матеріалів справи вбачається, що позивач зверталася до відповідача з вимогою прибути 19.04.2023 року до приватного нотаріуса Краснокутського районного нотаріального округу Гук С.Ю. для укладення договору купівлі продажу будинку або до 19.04.2023 року повернути їй сплачені грошові кошти у розмірі 30000,00 грн готівкою та сплатити штрафні санкції за порушення грошового зобов`язання. Дану вимогу було направлено поштовим зв`язком / Т.1, а.с.13-14,15,16/.

У відповідь на вимогу ОСОБА_1 . 27.04.2023 року ОСОБА_2 направив на її адресу листа, в якому повідомив, що вимогу отримав 26 квітня, готовий обговорити питання повернення коштів, або поділу земельної ділянки представником Держкомзему, БТІ і в подальшому оформлення нотаріусом. Для обговорення варіантів готовий на зустріч особисто за адресою АДРЕСА_1 в будь-який час / Т.1, а.с.17/.

02.05.2023 року представник позивача звернувся з адвокатським запитом до приватного нотаріуса Краснокутського районного нотаріального округу Харківської області Гук С.Ю., на що 06.05.2023 року надано відповідь, у якій повідомлено, що з 19.04.2023 року по 05.05.2023 року ОСОБА_2 з питання укладення договору купівлі продажу житлового будинку з господарським будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (сімдесят шість), не звертався / Т.1, а.с.18,19/.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі №369/3340/16-ц, провадження №61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Зміст позову ОСОБА_1 полягає у поверненні грошових коштів, одержаних від неї відповідачем як попередню оплату в рахунок суми за основним договором, у зв`язку з тим, що зобов`язання не виконано (не укладено основний договір).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно із ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (ч. 3 ст. 635 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частини 1 та 2 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, і одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Отже, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За вимогами ст. 657 ЦК договір купівлі - продажу житлового будинку (квартири) та іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч. 1ст. 220 ЦК України).

Тобто, правовідносини при здійсненні оплатної передачі нерухомого майна його власником за грошові кошти іншій особі, а також відповідні наслідки цих правовідносин виникають лише після укладення в письмовій формі договору купівлі-продажу та його нотаріального посвідчення.

На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов`язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку, який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, та вони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 30 000,00 грн, є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Такі правові висновки сформовані Верховним Судом України в постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12, у постанові від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82цс13, та в подальшому підтримувалися Верховним Судом у постановах від 28 серпня 2019 року у справі № 128/1885/14-ц та від 27 листопада 2019 року у справі № 520/6286/16-ц та в інших.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки позивачем надано до суду достатньо доказів на їх підтвердження.

Що стосується доводів відповідача про наявні між сторонами відносини з приводу найму спірного житлового приміщення, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Предметом договору найму житла, як передбачено ч. 1 ст. 812 ЦК України можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина.

Згідно з ч. 1 ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

З огляду на вищевикладене та той факт, що доказів укладення сторонами договору найму житла матеріали справи не містять, як не містять і самого примірника такого договору, а наявність у справі розписки не свідчить про те, що між сторонами склалися саме правовідносини пов`язані з наймом спірного житла.

Також судова колегія зазначає, що відповідач не надав суду ані першої, ані апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, що між позивачем та відповідачем склалися саме правові відносини щодо найму спірного житла.

Посилання апелянта на необхідність проведення ремонту після звільнення будинку позивачкою не впливає на обов`язок відповідача повернути кошти, отримані в якості авансу, у зв`язку із неукладенням договору купівлі-продажу.

Щодо вимог про стягнення судових витрат, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 1-6 ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

29.01.2024 року до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_2 про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. Клопотання мотивоване тим, що вартість адвокатських послуг, яка становить 15000,00 грн не є співмірною із ціною позову, крім того звертає увагу на ту обставину, що ОСОБА_2 пенсіонер, у зв`язку з чим просить зменшити стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу на розсуд суду.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Процесуальним законодавством передбачений механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Статтею 141 ЦПК України передбачено вирішення питання розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник позивача - адвокат Міліруд Є.О. надав суду наступні копії документів, як то: адвокатський договір № 324011 про надання правничої допомоги від 11.04.2023 року; ордер про надання правничої (правової) допомоги від 11.04.2023 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2153 серії ХВ №000450; акт приймання передачі наданих послуг від 24.11.2023 року; прибутковий касовий ордер № 44 від 24.11.2023 року відповідно до якого адвокатом Міліруд Є.О. прийнято від ОСОБА_1 15 000, 00 грн на підставі адвокатської угоди № 324011 від 11.04.2023 року про надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 1.1. адвокатського договору № 324011 про надання правничої допомоги від 11.04.2023 року, виконавець зобов`язується надавати Клієнту правову допомогу в справі укладення договору-купівлі продажу житлового будинку чи про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів за попереднім договором оформленого розпискою від 12.04.2021 року, притягнення його до відповідальності за протиправне виселення з житлового будинку з неповнолітніми дітьми в зимовий період у військовий час, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар за надану правову допомогу.

Розділом четвертим Договору передбачено, що вартість послуг адвоката визначається в акті наданих послуг, оплата за яким здійснюється протягом 3 банківських днів з моменту підписання. Вартість послуг з представництва інтересів Клієнта в судах першої інстанції з приводу стягнення грошових коштів в розмірі 30 000 грн за попереднім договором купівлі-продажу оформленого розпискою 12.04.2021 року складає 15 000 грн. Оплата здійснюється Клієнтом на рахунок Виконавця у банку /Т.1, а.с.159-161/.

Отже, з акту приймання передачі наданих послуг від 24.11.2023 року вбачається, що вартість послуг за даним актом визначена сторонами згідно з п. 4.2. договору та складає 15 000,00 грн. Послуги надані повністю, претензій та зауважень щодо надання юридичних послуг згідно з адвокатською угодою про надання правничої допомоги № 324011 від 11.04.2023 року у клієнта немає / Т.1, а.с.162/.

Відповідно до прибуткового касового ордеру № 44 від 24.11.2023 року, адвокат Міліруд Є.О. прийняв від ОСОБА_1 15 000, 00 грн. відповідно до адвокатської угоди № 324011 від 11.04.2023 року про надання правничої допомоги.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Виходячи з вищевикладеного та з урахуванням конкретних обставин справи, складності справи, ціни позову, принципу співмірності судових витрат, розміру наданої правничої допомоги, часом, витраченим представником позивача на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих представником позивача послуг (складання і подання позовної заяви, подання відповіді на відзив, безпосередня участь представника у судових засіданнях, подання інших процесуальних заяв), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, а також з урахуванням заперечень відповідача проти заявленого до стягнення стороною позивача розміру витрат на професійну правничу допомогу, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення заяви про стягнення судових витрат на правову допомогу у розмірі 8 000 грн.

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог чинного законодавства та відповідає фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 04 липня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

Н.П. Пилипчук