КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Ламбуцька Т.О.,

за участю:

представника відповідача Білеки Ю.І. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" на рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням термінів її виплати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_3 звернулась до Печерського районного суду міста Києва з позовом про стягнення з ТОВ «ДІЄСА» коштів:

- нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.07.2023 по 06.09.2023 у розмірі 53464,70 грн.;

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.09.2023;

- компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 40029,61 грн.;

- компенсації, що нараховується у випадку несвоєчасної оплати праці у розмірі 597,84 грн.;

- суму сплаченого судового збору у розмірі 1276,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що 05.07.2016 вона була прийнята на посаду фахівця з постачання ТОВ «Дієса».

01.06.2020 року позивачку переведено на посаду керівника групи власних торгових марок відділу продажів розширеного асортименту департаменту комерції.

06.09.2023 позивачка була змушена звільнитися з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується наказом №Z00/05/09/009.

Проте, відповідачем не було проведено остаточний розрахунок, заборгованість по заробітній платі в день звільнення виплачена не була.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16.05.2024 позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_3 заборгованість із заробітної плати у розмірі 53464,70 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку заробітної плати у розмірі 127616,46 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 40029,61 грн., компенсацію за несвоєчасну оплату праці в розмірі 597,84 грн. та витрати з оплати судового збору в розмірі 1276 грн. 16 коп. (т. 4, а.с. 71-76).

Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.06.2024 стягнуто з ТОВ "ДІЄСА" на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. 00 коп. (т. 4, а.с. 113-115).

В апеляційній скарзі на рішення відповідач, посилаючись на неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ТОВ "ДІЄСА" на користь ОСОБА_3 заборгованість із заробітної плати, у тому числі компенсації за невикористану відпуску, у розмірі 83826,45 грн., в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку - відмовити.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено факт перебування під впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що вплинули на фінансову стабільність Товариства і поставили під загрозу можливість виконання фінансово-господарських зобов`язань (т. 4, а.с. 117-121).

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та пояснив, що дійсно у відповідача перед працівниками наявна заборгованість по виплаті заробітної плати, компенсації невикористаних днів відпустки та інших виплат, але дана заборгованість виникла у зв`язку із обставинами непереборної сили (воєнний стан) та погашення заборгованості перед працівниками здійснюється, отже заборгованість зменшується та обов`язково буде повністю погашена як під час дії форс-мажорних обставин або після їх закінчення.

Вказував, що підтвердженням скрутного фінансового становища відповідача свідчать справи про затвердження плану санації до відкриття провадження про банкрутство (справа №910/3368/24) та розгляд заяв про банкрутство (справа №910/12677/23), матеріали яких розміщенні в Єдиному державному реєстрі судових рішень, з яких вбачається що мотивом негативних матеріальних наслідків для ТОВ "Дієса" стало саме спричинення матеріальних збитків збройною агресією (форс мажор), внаслідок чого товариство втратило можливість забезпечувати взяті на себе зобов`язання, в т.ч. по своєчасній виплаті заробітної плати.

Також рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.01.2024 у справі №760/29187/23 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності генерального директора ТОВ «Дієса», за ч. 1 ст. 41 КУпАП, - закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Підставою закриття провадження у справі є встановлення судом, що товариство знаходиться під дією обставин непереборної сили, а отже встановлено відсутність вини роботодавця, в особі Генерального директора, в затримці оплати праці працівникам під час дії форс-мажорних обставин, дія яких тривала, як на момент звільнення працівника, так і продовжується на цей час.

Крім того, зазначав, що на підтвердження вищевказаного товариство звернулося до Київської торгово-промислової палати та отримало Сертифікат №3000-24-0827 від 23.04.2024 року.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що відповідач знаходиться в досудовій санації, а також масовість позовів кредиторів та працівників, з якими товариство з об`єктивних причин не змогло вчасно розрахуватись, що об`єктивно перешкоджало надати вказані докази до суду першої інстанції, просив суд прийняти вказані докази до розгляду.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на те, що надані стороною відповідача докази містять інформацію щодо предмета доказування у справі, яка переглядається, а неможливість їх подання до суду першої інстанції об`єктивно не залежали від відповідача ТОВ «ДІЄСА», колегія суддів, для об`єктивності розгляду справи та змагальності судового розгляду, прийняла вказані докази до матеріалів справи і надала їм оцінку під час ухвалення судового рішення.

Позивачка та/або її представник у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутністю.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 з 05.07.2016 була прийнята на роботу на посаду фахівця з постачання ТОВ «Дієса». 03.01.2017 позивачку будо переведено на посаду менеджера з продажу. 01.12.2017 позивачку переведено на посаду менеджера з постачання. 01.06.2020 року позивачку переведено на посаду керівника групи власних торгових марок відділу продажів розширеного асортименту департаменту комерції.

Наказом від 06.09.2023 № Z00/05/09/009 укладений між позивачкою та ТОВ «ДІЄСА» трудовий договір був припинений на підставі ст. 38 КЗпП України, з виплатою працівнику компенсації за 40 днів невикористаної відпустки.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка зазначала, що починаючи з липня 2023 року ТОВ «ДІЄСА» припинило виплату належної їй заробітної плати, у зв`язку з чим заборгованість по заробітній платі за період з 01.07.2023 по 06.09.2023 включно становить 53464 грн. 70 коп., без відрахування з цієї суми установлених законодавством податком та зборів, а грошова компенсацію за невикористані 40 днів відпустки у розмірі 40029 грн. 61 коп.

При цьому, як вбачається зі змісту позовної заяви, оскільки позивачці невідомий точний розмір заробітних плат за липень-серпень 2023 року з причин невиплати з боку роботодавця, то як база обрахунку нею використовувались показники заробітної плати за січень-червень 2023 року ( з відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та отриманих податків.

Також, позивачкою самостійно здійснено обрахунок невиплаченої заробітної плати за період липень-серпень 2023 року на підставі інформації з довідки ОК-5.

Разом з тим, згідно з наданим відповідачем розрахунковим листком за вересень 2023 року після відрахування податків та обов`язкових платежів заборгованість відповідача із заробітної плати та компенсація за невикористану відпустку становить 83 826 грн. 45 коп.

Так, відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати робітнику оформлену трудову книжку та здійснити з ним розрахунок у встановлені ст. 116 КЗпП України строки.

Згідно з положеннями статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, водночас, враховуючи те, що згідно з наданим відповідачем розрахунковим листком за вересень 2023 року після відрахування податків та обов`язкових платежів заборгованість відповідача із заробітної плати та компенсація за невикористану відпустку становить 83 826 грн. 45 коп., колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню вказана сума коштів.

Щодо рішення суду першої інстанції в частині стягнення компенсації за несвоєчасну оплату праці та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Задовольняючи вказані позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що що відповідачем, у порушення статті 116 КЗпП України, не було проведено позивачу всіх виплат, які належить йому виплатити при звільненні.

При цьому, судом першої інстанції не було прийняті до уваги пояснення відповідача про відсутність вини підприємства у невиплаті належних звільненому працівникові сум в день звільнення у зв`язку із існуванням форс-мажорних обставин, обгрунтовуючи свій висновок тим, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів того, що порушення по невиплаті усіх необхідних сум заробітної плати при звільненні позивача сталися внаслідок настання обставин непереборної сили (форс-мажору, ведення на території, де знаходиться роботодавець, воєнних дій).

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена статтею 117 КЗпП України.

Відповідно до часини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

За положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку проте, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Разом з тим, згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно, частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин (пункт 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Отже, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер.

Враховуючи зміст позовних вимог у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто, свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, застосуванню також підлягають положення цивільного законодавства.

У свою чергу, статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Викладене свідчить, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань (обов`язків) - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Разом з цим обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо. Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року справа № 905/857/19).

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжувався Указами Президента України та діє на цей час.

У листі від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме військову агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб за договором, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

24 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2136-ІХ), яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами другою та третьою статті 1 Закону № 2136-ІХ встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до частини 2, 3 статті 10 Закону № 2136-ІХ роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати; роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили; звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Аналіз наведеної спеціальної норми права дозволяє дійти висновку про те, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Таким чином, існування обставини воєнного стану, фактів окупації та ведення бойових дій, а також знищення майна підприємства (що підтверджується матеріалами справи) чи існування інших обставин, в тому числі існування дебіторської заборгованості, не спростовують факту існування заборгованості по заробітній платі і не звільняють від обов`язку виплати заробітної плати.

Проте, роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці та за несвоєчасне проведення розрахунку.

Так, із долученого представником відповідача до матеріалів справи сертифіката №3000-240827 від 23.04.2024 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вбачається, що Київська торгово-промислова палата засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): збройна агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні, відсутність доступу та/або знищення активів (основних засобів та товарів) через тимчасову окупацію й активні бойові дії на території України, що призвело до неможливості відновлення господарської діяльності підприємства у повному обсязі; повне знищення активів підприємства (основних засобів та товарів) за адресою: АДРЕСА_1 , де знаходився основний товарний склад внаслідок пожежі через потрапляння бойових снарядів в покрівлю складу (обстріл) щодо обов`язку (зобов`язання), а саме: вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у термін з 12 березня 2022 року за статтями 94 та 115-117 КЗпП України, статтями 1 та 24 Закону України «Про оплату праці» з урахуванням статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які унеможливили його виконання в зазначений термі. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання 12 березня 2022 року, дата закінчення тривають на 23 квітня 2024 року.

У долученій відповідачем до справи ухвалі Господарського суду міста Києва від 24.04.2024 у справі № 910/3368/24 за заявою ТОВ «ДІЄСА» про затвердження плану санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство суд встановив, що збитки внаслідок збройної агресії російської федерації проти України в загальному розмірі перевищує 26582675 доларів США 97 центів, які були вилучені з обігу Товариства.

Також, у постанові від 24.01.2024 Солом`янський районний суд міста Києва у справі № 760/29187/23 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 41 КУпАП генерального директора ТОВ «ДІЄСА» суд встановив, що заборгованість із виплати заробітної плати перед звільненими та працюючими працівниками ТОВ «ДІЄСА» виникла внаслідок бойових дій та окупації частини території України, внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, що призвело до знищення частини складських приміщень товариства та втрати контролю над частиною магазинів торгівельної мережі Ельдорадо, діяльність яких була призупинена, а деяких - припинена у зв`язку із фізичним знищенням.

Отже, виходячи з вищевстановлених обставин справи, можна дійти висновку, що унеможливлення виконання ТОВ «ДІЄСА» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: збройна агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні, відсутність доступу та/або знищення активів (основних засобів та товарів) через тимчасову окупацію й активні бойові дії на території України, що призвело до неможливості відновлення господарської діяльності підприємства у повному обсязі; повне знищення активів підприємства (основних засобів та товарів). Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором.

Тобто, між обставинами непереборної сили, які засвідчені сертифікатом від 23.04.2024 № 3000-240827, та неможливістю належного виконання ТОВ «ДІЄСА» обов`язку із своєчасного проведення розрахунку при звільненні позивача, є причинно-наслідковий зв`язок.

Таким чином, у трудових правовідносинах між сторонами з 12.03.2022 виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин, був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами трудового договору, обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі, щодо позивача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскільки вина роботодавця є обов`язковою умовою для застосування ст. 117 КЗпП України, а в даному випадку ина повністю відсутня, підстав для покладення на відповідача обов`язку із виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача немає.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості із заробітної плати та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 83 826 грн. 45 коп.

Також слід зазначити, що у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1914 грн. 24 коп.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 травня 2024 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням термінів її виплати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" на користь ОСОБА_3 заборгованість із заробітної плати та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 83 826 (вісімдесят три тисячі вісімсот двадцять шість) грн. 45 коп., з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1914 (одна тисяча дев`ятсот чотирнадцять) грн. 24 коп.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Катковська Юлія Володимирівна, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Дієса", , місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. № 45.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 18 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова