ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/21098/22

Провадження № 22-ц/4820/610/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Чебан О.М.

з участю апелянта ОСОБА_1 та його представниці,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Павловської А.А. від 22 грудня 2023 року.

Заслухавши доповідача, учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року ОСОБА_3 , звертаючись до суду з цим позовом до відповідача, вказувала, що з 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , за час перебування в якому ними було придбано зблокований індивідуальний житловий будинок, загальна площа 248,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50, розташований по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку за цією ж адресою, кадастровий номер :08:001:0538, площею 0,015 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.09.2021 року шлюб між сторонами розірвано, добровільної згоди про поділ майна вони не досягли.

Враховуючи вказане, позивачка просила суд визнати спільним майном подружжя зблокований індивідуальний житловий будинок, загальною площею 248,9 кв.м у АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, кадастровий номер :08:001:0538, площею 0,015 га за цією ж адресою, та квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 91,1 кв.м, житловою площею 47 кв.м.

Просила поділити вказане майно подружжя та визнати за нею, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , право власності на 2/3 частини житлового будинку у АДРЕСА_4 частини земельної ділянки, кадастровий номер :08:001:0538, площею 0,015 га, 2/3 частини квартири АДРЕСА_3 .

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в обґрунтування якого вказував, що з 2006 по 2021 рік вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.09.2021 року шлюб між ними розірвано. За змістом вказаного рішення шлюбні відносини сторін припинилися ще в березні 2021 року. Житловий будинок по АДРЕСА_1 придбано виключно за рахунок коштів ОСОБА_1 та його батьків і за його кошти після розірвання шлюбу велися ремонтні роботи у вказаному будинку.

Тому просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на спірний будинок, який ОСОБА_2 у своєму первісному позові відносить до об`єктів спільної сумісної власності сторін та залишити у спільній частковій власності в частках по за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_5 загальною площею 148,9 кв.м.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.12.2023 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині позовної вимоги про залишення квартири АДРЕСА_5 у спільній частковій власності залишено без розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.12.2023 року первісний позов задоволено частково. Визнано спільним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як подружжя: зблокований індивідуальний житловий будинок загальною площею 248,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку з кадастровим номером :08:001:0538 площею 0,015 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , квартиру загальною площею 91,1 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040.

Розподілено спільне майно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як подружжя.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на частку у такому спільному майні подружжя: зблокованому індивідуальному житловому будинку загальною площею 248,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельній ділянці з кадастровим номером :08:001:0538 площею 0,015 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , квартирі загальною площею 91,1 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040.

Залишено за ОСОБА_1 право власності на частку у такому спільному майні подружжя: зблокованому індивідуальному житловому будинку загальною площею 248,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельній ділянці з кадастровим номером :08:001:0538 площею 0,015 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , квартирі загальною площею 91,1 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 3390,20 грн.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати як незаконне, відмовити в первісному позові та задовольнити його зустрічний позов. На його думку, ОСОБА_2 не довела спільну сумісну власність на спірний будинок АДРЕСА_1 і джерело походження її коштів на придбання будинку. У своєму позові вона посилалася на отримання від своїх батьків коштів на придбання будинку, проте не надала жодних письмових доказів. Суд безпідставно відмовив апелянту в клопотанні про витребування у ГУ ДПС у Хмельницькій області інформації про доходи ОСОБА_2 за період з 01.01.2015 року по 31.12.2022 року на спростування тверджень ОСОБА_2 про її фінансову можливість сплачувати за майно (будинок і квартиру), яке вона вважає спільно набутим із ОСОБА_1 .

Водночас судом не враховано, що згідно наданих ОСОБА_2 документів (витягу з переліку дольовиків ЖБК «Товариство дольовиків «Жванецьке» від 17.09.2015 року, довідки цього ЖБК від 17.09.2015 року №2) стороною договору є ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 . Згідно договору від 10.10.2013 року ОСОБА_1 набув у власність цей будинок за рахунок оплати його третьою стороною за цим договором - ОСОБА_6 , сплачені нею грошові кошти є особистим дарунком дольовику ( ОСОБА_1 ). На підтвердження фінансової спроможності матері на оплату будинку він надав виписку по рахунках соціального страхування на ім`я ОСОБА_6 від 03.06.2023 року Національного інституту соціального страхування (Італійська Республіка) за період з 09.06.2002 року по 2023 рік.

Тому, на думку апелянта, спірний будинок не може бути об`єктом спільної сумісної власності сторін, це свідчить про неправильність висновків суду і щодо спірної земельної ділянки під будинком.

ОСОБА_2 не довела виникнення спільної сумісної власності і на спірну квартиру. Судом не враховано, що ОСОБА_1 уклав договір купівлі-продажу паю (корпоративних прав на квартиру) № Р2-08/07 02.07.2021 року, після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_3 згідно рішення суду про розірвання шлюбу від 27.09.2021 року, а оплату провів за кошти, отримані від своєї матері ОСОБА_6 , шляхом зняття готівки з її банківського рахунку по довіреності.

У відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення як безпідставну, а рішення суду - без змін. Спірне майно придбане за спільні кошти сторін як подружжя.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про розгляд справи. Письмовою заявою її представник просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з цим оскаржуване рішення слід частково скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Встановлено, що з 12.08.2006 року сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27.09.2021 року. В шлюбі в них народилося двоє дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На час розірвання шлюбу за ОСОБА_9 було зареєстроване майно, набуте в період шлюбу:

- зблокований індивідуальний житловий будинок загальною площею 248,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (дата набуття у власність - 01.10.2015 року),

- земельна ділянка, кадастровий номер :08:001:0538, площею 0,015 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (дата набуття у власність - 20.07.2016 року).

23.02.2022 року, після розірвання шлюбу, зареєстровано право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040.

Загальна ціна паю сплачена пайовиком в повному обсязі станом на 20.12.2021 року згідно п. 2 акту приймання-передачі приміщення до договору пайової участі в будівництві № Р2-08/05 від 04.05.2020 року та від 20.12.2021 року.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27.09.2021 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 набрало законної сили 19.01.2022 року - подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу на рішення ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 19.01.2022 року повернуто апелянту як неподану.

Задовольняючи частково первісний позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно (житловий будинок та земельна ділянка) набуті в період шлюбу сторін, як і кошти, за які була придбана спірна квартира, ОСОБА_1 не спростував презумпцію спільності цього майна подружжя, тому наявні підстави для визнання цього майна спільною сумісною власністю сторін. За відсутності визначених ч.3 ст. 70 СК України умов для відходу від засад рівності часток сторін у спільному майні наявні підстави для визнання за ОСОБА_2 права власності на частину цього майна.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що представлені ОСОБА_1 договори та інші письмові докази не підтверджують будівництво та опорядження спірного будинку за кошти його матері, а отже, ним не спростовано презумпцію спільності майна, набутого у шлюбі, набуття будинку в особисту власність. ОСОБА_1 також не довів, що спірна квартира придбана ним особисто у власність - зняття ним коштів з рахунку матері мало місце до розірвання шлюбу, і апелянтом не доведено, що ці кошти надавалися йому в особисту власність, а не на користь сім`ї сторін, тому це майно теж належить до спільного майна подружжя і ОСОБА_2 має право власності на частину цієї квартири.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду щодо житлового будинку та земельної ділянки є безпідставними.

Так, статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ч.ч. 2-3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України).

Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Отже, за змістом наведених норм права законом визначено презумпцію спільності майна, набутого у шлюбі, а також діє принцип рівності часток подружжя, тобто, частки майна дружини та чоловіка є рівними при поділі їх спільної сумісної власності.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі, в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до ст.ст. 12, ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В обґрунтування набуття в особисту власність спірного будинку ОСОБА_1 посилався на укладений 10.10.2013 року між ним і ЖБК «Товариство дольовиків «Жванецьке» договір, за яким його матір ОСОБА_6 , з третьої сторони, зобов`язувалася від його імені сплатити ЖБК суму за договором в порядку дольової участі в будівництві житла, що складала 330000 грн.

Згідно з пунктом 2.2. цього договору здійснену ОСОБА_6 оплату за цим договором слід вважати особистим дарунком Дольовику ( ОСОБА_1 ).

Разом з тим, позивач не надав жодних доказів на підтвердження сплати коштів за цим договором саме його матір`ю ОСОБА_6 .

Водночас за змістом ч.5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відтак недотримання вимоги щодо нотаріального посвідчення договору щодо дарування валютних цінностей на суму 330000 грн. свідчить про нікчемність вказаної умови договору і цілком спростовує доводи апелянта про оплату вартості будівництва будинку матір`ю.

Суд першої інстанції дав належну оцінку вказаним письмовим доказам, і правильно констатував, що спірний будинок придбано в період шлюбу сторін, а отже, він належить до спільної сумісної власності подружжя, як і земельна ділянка для обслуговування цього будинку, виходячи з принципу єдиної правової долі земельної ділянки та розміщеного на ній об`єкта нерухомості, визначеною нормами ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги щодо особистого права власності апелянта на квартиру АДРЕСА_3 , апеляційний суд враховує таке.

В обґрунтування режиму спільної сумісної власності щодо вказаної квартири ОСОБА_2 посилалася на те, що 17.10.2019 року ОСОБА_1 уклав з Житлово-будівельним кооперативом «Парадіз» Договір пайової участі в будівництві № 1-74/10.

Згідно п.1.1 Договору пайовик ОСОБА_1 вступив, а кооператив прийняв його в асоційовані члени Кооперативу, внаслідок чого пайовик узяв пайову участь у будівництві багатоповерхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями по обслуговуванню населення: магазинами, закладами громадського харчування та стоянкою для автомобілів по АДРЕСА_8 з метою отримання у власність житлового приміщення, будівельний номер 74, загальною проектною площею 91,22 кв.м, на 2 поверсі, в 2 під`їзді Об`єкту.

Згідно п. 2.1 Договору загальний розмір пайового внеску Пайовика становив 1288938,60 грн. без ПДВ, що еквівалентно 54732,00 доларів США, виходячи з ціни 14130 грн. без ПДВ за 1 кв.м площі приміщення.

На підтвердження цих обставин представник ОСОБА_2 подав до суду засвідчені ЖБК «Парадіз» копії Договору пайової участі в будівництві № 1-74/10 від 17.10.2019 року, додатків 1, 2 до нього, а також акта прийому-передачі будівельних матеріалів за цим договором від 18.10.2019 року, повідомивши, що у ОСОБА_2 відсутні оригінали цих документів (а.с. 146-151, т.1).

Згідно з актом прийому-передачі будівельних матеріалів за договором пайової участі в будівництві від 17.10.2019 року № 1-74/10 від 18.10.2019 року, складеним між ЖБК «Парадіз» в особі голови кооперативу Кузишена К.М. та Круком АС., останній передав, а кооператив прийняв будівельні матеріали (гідрофобізуючу добавку, гіперпластифікатор, самовирівнюючу суміш) на загальну суму 1288938,60 грн.

ОСОБА_1 заперечував факт укладення ним цього договору і ставив під сумнів представлені копії документів.

За клопотанням ОСОБА_1 ухвалою від 28.04.2023 року суд першої інстанції витребував у ЖБК «Парадіз» оригінали цих документів, проте ця вимога суду кооперативом не виконана.

У зв`язку з цим апеляційний суд задовольнив аналогічне клопотання апелянта і протокольною ухвалою від 09.05.2024 року витребував у ЖБК «Парадіз» оригінали Договору пайової участі в будівництві № 1-74/10 від 17.10.2019 року, додатків 1, 2 до нього, а також акта прийому-передачі будівельних матеріалів за цим договором від 18.10.2019 року. Вказана ухвала суду не вручена ЖБК «Парадіз» у зв`язку з відсутністю представників кооперативу за його юридичною адресою.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Апеляційний суд констатує, що відмітки про засвідчення копії на поданих документах складаються зі слів «згідно з оригіналом», підпису особи, яка засвідчує копію, та круглої печатки ЖБК «Парадіз», при цьому їх зміст узгоджується з іншими документами, наявними у справі, і не спростований апелянтом. В такий же спосіб Кооперативом «Парадіз» засвідчено копії інших документів (ас.30-36, т.2), достовірність яких апелянт не ставить під сумнів.

Ці обставини підтверджують належність та допустимість як доказів засвідчених ЖБК «Парадіз» копій Договору пайової участі в будівництві № 1-74/10 від 17.10.2019 року, додатків 1-2 до нього, а також акта прийому-передачі будівельних матеріалів за цим договором від 18.10.2019 року

Так, як вбачається з матеріалів справи, в подальшому у зв`язку зі зміною структури власності забудовника, що відобразилося у договорі пайової участі № Р2-08/05 від 04.05.2020 року між ЖБК «Парадіз» та Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «НОБЛ», ОСОБА_10 уклав з АТ «НОБЛ» Договір купівлі продажу паю (корпоративних прав) № Р2-08/07 від 02 липня 2021 року.

Відповідно до пункту 2.4.1 цього договору Житлово-будівельний кооператив «Парадіз» надав право асоційованому члену Кооперативу на отримання у власність приміщення, фактичний номер 08, загальною фактичною площею 91,1 кв.м, на 2 поверсі, яке розташоване в Об`єкті будівництва, організацією будівництва якого, відповідно до статутної мети, здійснював Кооператив. Згідно розділу 1 Договору, Об`єкт будівництва - це багатоповерховий житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_9 .

За змістом додатку 1 до договору з АТ «НОБЛ» № Р2-08/07 від 02 липня 2021 року ціна паю (договору) становить 455500 грн., що еквівалентно 16563,64 долари США за курсом АТ КБ «Приватбанк». Покупець сплачує 100 % ціни договору на поточний рахунок продавця до 30.08.2021 року.

Згідно з Актом приймання-передачі паю (корпоративних прав) до Договору купівлі- продажу паю (корпоративних прав) № Р2-08/07 від 02.07.2021 р., складеного 20 грудня 2021 року, ОСОБА_1 здійснив повну оплату ціни Договору і прийняв пай (корпоративні права), володіння яким надає йому право на отримання у власність квартири АДРЕСА_10 і став асоційованим членом ЖБК «Парадіз».

Згідно з Актом приймання-передачі від 20 грудня 2021 року ЖБК «Парадіз» передало, а ОСОБА_1 прийняв приміщення - квартиру АДРЕСА_11 , .

Отже, зміст обох договорів апелянта (з ЖБК «Парадіз» № 1-74/10 від 17.10.2019 року, і з АТ «НОБЛ» № Р2-08/07 від 02.07.2021 року) стосувався одного предмета - корпоративних прав на квартиру загальною площею 91,1 кв.м, на 2 поверсі 2 під`їзду в будинку по АДРЕСА_9 .

Адреса будинку (2 під`їзду) наказом Управління архітектури та містобудування Департаменту архітектури Хмельницької міської ради від 27.02.2020 року № 92 змінена з АДРЕСА_12 , що підтверджується пунктом 1.4 договору купівлі-продажу паю № Р2-08/07 від 02.07.2021 року, укладеного з АТ «НОБЛ», а також довідкою ЖБК «Парадіз» від 20.12.2021 року. Це також цілком спростовує доводи апелянта про те, що договір з ЖБК «Парадіз» № 1-74/10 від 17.10.2019 року не стосується об`єкта, який є предметом спору між сторонами.

При цьому в сумі ціна обох договорів (в еквіваленті близько 71000 доларів США) щодо набуття у власність по завершенні будівництва квартири площею 91,1 кв.м відповідає звичайним цінам за такими угодами

Твердження апелянта про набуття корпоративних прав на квартиру загальною площею 91,1 кв.м в одному з елітних житлових комплексів міста за ціною 455500 грн. є сумнівним.

Суд першої інстанції не дав жодної оцінки договору ОСОБА_1 з ЖБК «Парадіз» № 1-74/10 від 17.10.2019 року, проте правильно виходив з того, що спірна квартира набута сторонами за спільні кошти подружжя.

Як вбачається з копії платіжних інструкцій (ас.72-77, т.1), ОСОБА_1 дійсно сплатив декількома платежами впродовж жовтня-грудня 2021 року 455500 грн. за договором купівлі-продажу паю № Р2-08/07 від 02.07.2021 року, укладеного з АТ «НОБЛ».

На підставі довіреності ОСОБА_1 зняв з банківського рахунку матері ОСОБА_6 16.07.2021 року - 10000 доларів США, 20.09.2021 - 20000 доларів США, 03.12.2021 року 5000 Євро (а.с. 140-142).

Вказані грошові операції проводилися ОСОБА_1 в період шлюбу, до набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу.

При цьому матеріали справи не містять беззаперечних доказів, що саме за рахунок знятих з рахунку коштів матері апелянт сплатив 455500 грн. за договором.

Відтак з урахуванням цих обставин, факт укладення обох угод в період шлюбу, а також сплати ОСОБА_1 за набуття квартири 18.10.2019 року 1288938,60 грн. (шляхом передачі ЖБК «Парадіз» будівельних матеріалів на вказану суму), суд першої інстанції правильно констатував, що спірна квартира набута у власність за рахунок спільних коштів подружжя.

Твердження апелянта про фінансову неспроможність ОСОБА_2 сплачувати за набуте майно (будинок і квартиру) не має значення для вирішення цього спору, оскільки за змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Не ґрунтується на достатніх та допустимих доказах і твердження апелянта про припинення подружніх відносин між сторонами з квітня 2021 року, а отже, й про сплату 455500 грн. за договором купівлі-продажу паю № Р2-08/07 від 02.07.2021 року за рахунок його особистих коштів.

Така обставина не була встановлена рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27.09.2021 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на що посилається апелянт.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо належності спірного майна до спільної сумісної власності подружжя та наявності підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину цього майна.

Разом з тим, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 23.01.2024 року у справі № 523/14489/15-ц, заявлення окремо вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідними.

Встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна. Для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідними. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

З врахуванням наведеного оскаржуване рішення в частині визнання житлового будинку, земельної ділянки та квартири спільним майном подружжя слід скасувати і в позові ОСОБА_2 в цій частині відмовити.

В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 грудня 2023 року в частині визнання житлового будинку, земельної ділянки та квартири спільним майном подружжя скасувати та в позові ОСОБА_2 в цій частині відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 червня 2024 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк