Справа № 211/260/24
У Х В А Л А

25 червня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Пижик В. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за поданням Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення частки у спільно набутому майні, зацікавлені особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:

14 червня 2024 року ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу було прийнято до провадження подання Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення частки у спільно набутому майні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме: 1/2 частка кв. АДРЕСА_1 .

Представник Покровського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області до суду не зявився, надавши клопотання з проханням розгляд подання провести за відсутності представника заявника.

Від представника ОСОБА_2 , адвоката Федосова М. М., надійшло клопотання з проханням відкласти розгляд подання ВДВС через його зайнятість у іншому процесі.

Інші зацікавлені особи до суду не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду подання Покровського ВДВС.

За змістом ч. 2 ст. 443 ЦПК України неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Отже суд розглянув справу за відсутності представника заявника та зацікавлених осіб.

Вивчивши матеріали подання, суд дійшов наступних висновків.

Судом було встановлено, що ОСОБА_2 є боржником у рамках виконавчого провадження № 63580381 та № 65943637 з примусового виконання судового наказу № 211/5899/20 від 27.10.2020 року та виконавчого листа № 211/6346/20 від 08.12.2202 року про стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дитини, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках яких ОСОБА_2 має заборгованість.

При цьому ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 24.03.2022 року одружились, актовий запис № 155 від 24.03.2022 року, виконаний Покровським відділом ДРАЦС, що підтверджується витягом від 25.09.2023 року з Державного реєстру актів цивільного стану.

У свою чергу відповідно до інформації від 22.12.2023 року з Державного реєстру речових прав на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 03.02.2023 року вбачається, що ОСОБА_3 набула у власність 1/2 частку кв. АДРЕСА_1 , в якій зареєстровані ОСОБА_3 , а також її діти, малолітні ОСОБА_4 , 2012 р. н., ОСОБА_5 , 2022 р. н., ОСОБА_6 , 2022 р. н., ОСОБА_7 , 2023 р. н.

Суд вказує, що підставою звернення державного виконавця до суду із цим поданням стало те, що бездіяльність боржника ускладнює виконання рішення та на переконання державного виконавця є необхідність у зверненні стягнення на майно боржника, яким він володіє спільно з іншими особами. Таке майно є спільною сумісною власністю боржника та його дружини, набуте ними в шлюбі, а частку боржника в цьому майні не визначено.

Відповідно до ч. 1 ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Однак, в рамках даного подання боржником, ОСОБА_2 , було подано письмові пояснення, в яких він вказував, що з поданням ВДВС про встановлення частки у спільно набутому майні не погоджується повністю, оскільки батьки ОСОБА_3 та опікун ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , придбали спірну квартиру для своїх онуків, а не для подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . З цією метою мати ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , та опікун ОСОБА_9 продали належні їм оселі, а виручені кошти вклали у купівлю кв. АДРЕСА_1 , право власності на яку було поділено навпіл між ОСОБА_3 , матір`ю дітей, та ОСОБА_9 , опікуном ОСОБА_8 . Після придбання квартири ОСОБА_3 разом із дітьми переїхала до такої квартири. Отже, спірна квартира була придбана не на кошти та не в інтересах подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В цьому сенсі суд зауважує, що розгляд подання державного, приватного виконавця за правилами ст. 443 ЦПК України не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право, внаслідок чого положення ст. 443 ЦПК України підлягають застосуванню виключно за відсутності спору про право.

Отже, виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас, суд зазначає, що в останньому випадку виконавець звертається з таким позовом в порядку позовного провадження.

Так повноваження виконавця на звернення з позовом про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, в порядку позовного провадження є повноваженням звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч. 2 ст. 4, ч. 4 ст. 42 ЦПК).

Спір про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, є спором між боржником і іншими співвласниками майна. Після відкриття провадження за позовною заявою виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, боржник набуває статусу позивача (абз. 1 ч. 5 ст. 56 ЦПК).

Отже, за наявності спору щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, його вирішення судом не є вирішенням процесуального питання, а є вирішенням матеріального спору. Такий спір може виникати, зокрема, тоді, коли відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України майно належить двом або більше особам на праві спільної власності без визначення часток кожного з них у праві власності, тобто на праві спільної сумісної власності.

Відсутність згоди співвласника на визначення частки майна боржника у спільному майні, у тому числі заперечення самого існування права спільного з боржником права власності, як у даному випадку, свідчить про наявність матеріального спору, який не вирішувався і не міг бути вирішений у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника, оскільки це новий матеріальний спір, який не може розглядатися як процесуальне питання, а тому не може вирішуватися за правилами розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК, а такий спір має бути вирішений судом у порядку позовного провадження.

Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2022 року по справі № 2-591/11.

При цьому поняття «спір про право», наявність якого є підставою для залишення заяви без розгляду, а не закриття провадження у справі, передбачено в окремому провадженні. Натомість розділ VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК не регулює дії суду у випадках, коли виконавець звертається до суду в порядку цього розділу за наявності матеріального спору, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Отже, у ЦПК наявна прогалина, яку належить заповнити шляхом застосування за аналогією закону ч. 6 ст. 294 ЦПК, відповідно до якої якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Таким чином, якщо під час розгляду подання виконавця або скарги в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК суд дійде висновку про наявність спору про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає подання або скаргу без розгляду і роз`яснює заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах. Такий висновок узгоджується з висновком, сформульованим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року по справі № 1421/5229/12-ц про залишення позову без розгляду.

Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2022 року по справі № 2-591/11.

На підставі викладеного вмотивування, суд дійшов переконання, що подання Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення частки у спільно набутому майні, зацікавлені особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , підлягає залишенню без розгляду, оскільки існує спір щодо визначення частки майна боржника в кв. АДРЕСА_1 , бо він заперечує існування його права спільної сумісної власності на таке майно, тому такий спір має бути вирішений судом у порядку позовного провадження, внаслідок чого суд роз`яснює представникам Покровського відділу державної виконавчої служби право подати позов щодо даного спору на загальних підставах.

Керуючись ст. 443 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Подання Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення частки у спільно набутому майні, зацікавлені особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день проголошення чи складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали.

Ухвалу складено та підписано 25 червня 2024 року.

Суддя Д. О. Козлов