№ 566/1071/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року селище Млинів Рівненської області

Млинівський районний суд Рівненської області

в складі : головуючого судді Феськова П.В.

при секретарі: Подолець Ю.В.,

за участю: позивача та його представника адвоката Новосада В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Млинів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що поліцейським взводу 3 роти 6 Відділу організації несення служби в Дубенському районі Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Безнюк Катериною Русланівною, відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 688188 від 11.06.2024 року. Згідно якого 11 червня 2024 року о 02 год. 15 хв. в Рівненській області Дубенський район селище Млинів, вул.Пушкіна, 26, він керував ТЗ «Skoda Roomster» д.н.з. НОМЕР_1 , будучи особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування ТЗ постановою державного виконавця Вітрука В.О., провадження 15.05.2018 року 29296784 на підставі ст.71 п.9 ч.2 Закону України «Про виконавче провадження», за що передбачена відповідальність ч.3 ст.126 КУпАП».

11 червня 2024 року, вважаючи дії поліцейської взводу 3 роти 6 Відділу організації несення служби в Дубенському районі Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Безнюк К.Р та її колеги ОСОБА_2 по складенню відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 688188 від 11.06.2024 року неправомірними, він звернувся із письмовою скаргою за місцем проходження ними служби до начальника Відділу організації несення служби в Дубенському районі Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, у якій просив провести службове розслідування за цим фактом. При поданні скарги пред`явив оригінали постанов про скасування заходів примусового виконання у виконавчому провадженні 29296784 від 09.09.2019 року та про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами у виконавчому провадженні 29296784 від 09.09.2019 року.

24 липня 2024 року Млинівським районним судом Рівненської області ухвалено постанову у справі № 566/749/24, якою провадження закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Вказана постанова набрала законної сили і є чинною.

Протиправні дії поліцейських які, дослідивши надані ним в оригіналі докази його невинуватості у скоєнні адміністративного правопорушення, склали на нього протокол про адміністративне правопорушення, небажання керівника Відділу організації несення служби в Дубенському районі Управління патрульної полії Рівненській області Департаменту патрульної поліції розібратися у цій ситуації у відповідності до обставин та чинного законодавством та залишення поза увагою і намагання приховати незаконні дії своїх підлеглих справили, на нього гнітюче враження, відчуття несправедливості, викликали почуття розчарування, приниження, безпорадності, тривоги і невизначеності. Від цього він перебував і перебуває у стресовому стані.

Крім цього, під час складення протоколу про адміністративне правопорушення поліцейським було вилучено його посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.

Вилучення поліцейськими посвідчення водія призвело до того, що він не зміг його обміняти, так як при обміні це посвідчення підлягає вилученню, в результаті він залишився без посвідчення водія.

З названих причин, не міг вільно та при необхідності керувати транспортними засобами. Названі обставини перешкоджали йому своєчасно доставляти дуже необхідні у той час ліки і медичні засоби його онкохворій мамі, яка на той час перебувала у лікарні в м.Луцьк та за деякий час померла. Для того щоб це зробити у короткі терміни, змушений був наймати водіїв та оплачувати їх послуги. Також, нагальна необхідність у користуванні автомобілем була викликана тими обставинами, що його дружина на той час була вагітною і її необхідно було доставляти до лікувального закладу. Неможливість керувати транспортними засобами, зокрема, легковим автомобілем «Skoda Roomster» державний номерний знак НОМЕР_2 , призвели до його тяжких душевних страждання і переживань.

Просить суд стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду в розмірі 15000,00 гривень.

Ухвалою Млинівського районного суду від 30.08.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. (а.с.26)

10 вересня 2024 року від представника Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, що факт неправомірності (незаконності) прийняття рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій бездіяльності є, відповідне судове рішення, що набрало законної сили. Звертає увагу суду, що рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 22.07.2024 у справі № 566/749/24, на яке посилається позивач, не встановлено протиправності рішення, дій або бездіяльності посадової особи. Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Інших доказів порушення прав і законних інтересів позивача надано не було, а отже, і не потребує захисту у судовому порядку. Крім того, у своїй позовній заяві позивач жодним чином не аргументує суті моральної шкоди, в чому вона виражається, та заявлену ціну моральної шкоди, а лише обмежується загальним переліком можливого прояву моральних страждань. Перераховані позивачем можливі прояви моральних страждань: тривога, занепокоєння, стрес та розчарування, відчутті несправедливості, тривала невизначеність не є доказом того, що між діями працівників поліції і моральними стражданнями позивача є причинний зв`язок, так як такий стан міг виникнути і від інших негативних емоцій у повсякденному житті, що в свою чергу, не може свідчити про спричинення позивачу моральної шкоди.

19 вересня 2024 року від представника Головного управління Державної казначейської служби України надійшов відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що Державна казначейська служба України згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і немає фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначає, що Державна казначейська служба України жодних прав та інтересів позивача не порушувала, не вступала у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдала (до того ж сам позивач не вказує на Казначейство як на порушника своїх прав). Відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов`язкових висновків Конституційного суду України Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. Щодо стягнення компенсації моральної шкоди вказує, що головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня. При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне за собою обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії відповідачів завдали позивачу моральної шкоди. Позивачем по факту винесення постанови про накладення штрафу не підтверджено факт заподіяння моральної шкоди, а саме: приниженні честі, гідності, моральних страждань та душевних переживань, порушення нормального способу життя, а тому підстави для відшкодування шкоди у розмірі 15000,00 грн. відсутні.

В судовому засіданні 14.10.2024 позивач та його представник адвокат Новосад В.О. позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представники відповідачів - Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції та Державної казначейської служби Українив судове засідання не з"явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. (а.с.68-69)

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що поліцейським взводу 3 роти 6 Відділу організації несення служби в Дубенському районі Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Безнюк Катериною Русланівною відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 688188 від 11.06.2024 року, згідно якого 11 червня 2024 року о 02 год. 15 хв. в селищі Млинів, вул.Пушкіна, 26 Дубенського району Рівненської області він керував т/з «Skoda Roomster» д.н.з. НОМЕР_1 , будучи особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування т/з постановою державного виконавця Вітрука В.О., провадження 15.05.2018 року 29296784 на підставі ст. 71 п. 9 ч. 2 Закону України «Про виконавче провадження», за що передбачена відповідальність ч.3 ст.126 КУпАП». (а.с.6)

Як вбачається з постанови про скасування заходів примусового виконання від 09.09.2019 року ВП №29296784, скасовано заходи примусового виконання, застосовані при примусовому виконанні виконавчого листа №2-3312, виданого 31.08.2011 Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів. (а.с.8)

Згідно постанови про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 09.09.2019 ВП №29296784, скасовано тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами, яке було встановлене постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 15.05.2018 старшим державним виконавцем Млинівського РВ ДВС ГТУЮ Рівненської області Вікторуком В.О. №29296784. (а.с.10)

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 11.06.2024 року звертався до ВОНС в Дубенському районі УПП в Рівненській області зі скаргою на неправомірні дії працівників поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та проведення службового розслідування у зв`язку з цим. (а.с.11-12)

Згідно відповіді ВОНС в Дубенському районі УПП в Рівненській області від 08.07.2024 року в діях поліцейських ВОНС в Дубенському районі УПП в Рівненській області ДПП не вбачається ознак дисциплінарного проступку, підстав для подальшої їх оцінки в межах Дисциплінарного статуту органів Національної поліції України немає. (а.с.13-17)

Постановою Млинівського районного суду від 22.07.2024 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.126 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Постанова суду набрала законної сили 02.08.2024 року. (а.с.18-19)

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

За змістом ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Тобто відповідачем у зазначених категоріях справ є держава Україна, а не посадова особа, орган державної влади чи орган місцевого самоврядування.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173,1174 цього Кодексу).

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі та положення норм чинного законодавства, суд доходить висновку, що до даних правовідносин слід застосовувати положення ст. 1174 ЦК України.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Суд зазначає, що позивачем доведено факт неправомірності складення поліцеським протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 688188 від 11.06.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.126 КУпАП.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Як зазначив позивач у позовній заяві, йому була спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 15000,00 гривень, яка полягає у тому, що він постійно нервував, не міг самостійно водити автомобіль та у короткі терміни довозити ліки онкохворій матері, довозити до лікарні вагітну дружину. Недовіра та розчарування у протиправних діях державного органу завдала відчутних змін у психологічному стані позивача. Він отримував постійні моральні страждання через зміну звичайного способу життя.

За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Абзац 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (Постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18).

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч. 2 ст. 1176 ЦК України).

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення (пункт 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Компенсація моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом (Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 415/1009/21 (провадження № 61-18055св21) зазначено, що: «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів...»

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У практиці Європейського суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, Рисовський проти України, № 29979, пункти 86, 89, від 20 жовтня 2011 року, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, пункт 71, від 22 листопада 2005 року).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди.

Як свідчить тлумачення ст.ст.23, 1176 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд відповідно до ст. 23 ЦК України враховує характер правопорушення, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого порушеного права та вказує, що мало місце неправомірне накладання адміністративного стягнення саме з боку посадової особи державного органу.

На підставі наведеного вище, враховуючи зокрема тривалість вчинення позивачем дій щодо захисту його порушених прав у суді, у зв`язку з неправомірним складенням поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 688188 від 11.06.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.126 КУпАП, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість повного задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та вважає, що грошова сума у розмірі 15000 грн. 00 коп. є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану моральну шкоду, саме такий розмір моральної шкоди є виправданим у цій ситуації.

Відшкодування моральної шкоди в даному розмірі на думку суду буде адекватним і співмірним із спричиненою позивачу моральною шкодою, відповідає глибині та тривалості його моральних страждань та відповідатиме принципам розумності і справедливості і не матиме наслідком збагачення позивача за рахунок відповідача.

Крім того, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», то судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкодизадовольнити.

Стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України (, юридична адреса: вул.Бастіонна,6 м.Київ, фактична адреса: вул.Богдана Хмельницького,51Б м.Київ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) моральну шкоду в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Апеляційну скаргу може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено15.10.2024 року.

Суддя П.В.Феськов