Справа № 175/7146/24
Провадження № 2/175/1223/24
РІШЕННЯ

Іменем України

"07" листопада 2024 р. смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Журавель Т.С., за участю секретаря судового засідання Вербицької К.В., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Краматорської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Краматорської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що від шлюбу сторони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після фактичного припинення шлюбних відносин, з вересня 2011 року донька зі згоди відповідачки перебуває на вихованні та утриманні батька. Позивачу стало відомо, що відповідачка має намір виїхати за межі території України разом з донькою, при цьому позивач стверджує, що розлучення доньки з батьком, яка фактично проживає з ним останні 13 років, спричинить дитині значну психологічну шкоду та не буде відповідати інтересам дитини.

Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07.06.2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито підготовче провадження у справі.

30.08.2024 року відповідач надіслала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що неодноразово намагалася налагодити спілкування з донькою та вмовити її виїхати за кордон разом з матір`ю до більш безпечного місця проживання, проте будь-які спроби знайти порозуміння з донькою були марними, оскільки дитина хоче проживати з батьком. З огляду на викладене, відповідач визнає позовні вимоги та не заперечує проти визначення місця проживання дитини з батьком.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 через систему «Електронний суд» надіслав письмові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позову, оскільки у разі задоволення позову у позивача будуть наявні підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з чим даний спір стосується сфери публічно-правових відносин.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.09.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити у повному обсязі. Також у судовому засіданні позивач зазначив, що метою цього позову є, зокрема і відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти визначення місця проживання дитини з батьком. На питання головуючого, чи був наявний спір між сторонами на момент подачі позову, відповідач відповіла, що спору не було.

Також в судовому засіданні була заслухана думка дитини ОСОБА_3 , яка підтвердила факт того, що вона проживає і надалі хоче проживати з батьком, який повністю займається її вихованням. Крім того, ОСОБА_3 повідомила, що матір пропонувала декілька років назад жити з нею, проте донька не знаходить спільну мову з матір`ю, у зв`язку з чим відмовилася жити з останньою.

Заслухавши учасників справи, думку дитини, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

02.06.2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №19 від 02.06.2010 року. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася донька - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області від 12.11.2010 року, про що зроблено відповідний запис №1585.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 30.11.2011 року по справі №2-5361/2011 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Також рішенням суду встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на вихованні ОСОБА_1 .

Службою у справах дітей Краматорської міської ради обстежено житлово-побутові умови проживання ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 17.07.2024 року, відповідно до якого у дитини є окреме спальне місце, чиста постільна білизна, одяг та взуття за віком та сезоном, засоби гігієни. За зазначеною адресою створені задовільні умови для проживання, утримання та повноцінного розвитку дитини. ОСОБА_1 працює неофіційно, дохід складає 7000 тисяч гривень на місяць. Під час бесіди з ОСОБА_6 було встановлено, що вона бажає проживати з батьком, який займається її вихованням, навчанням, утримання, приділяє їй батьківську увагу і турботу, проводить з нею вільний час, стосунки між батьком та донькою доброзичливі.

У відповідності до висновку органу опіки та піклування Краматорської міської ради щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за весь час проживання ОСОБА_7 в родині батька, орган опіки та піклування Краматорської міської ради компрометуючої інформації стосовно неналежного виконання ОСОБА_1 батьківських обов?язків відносно дитини не отримував, до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов?язків ОСОБА_1 не притягувався. Мати дитини - ОСОБА_2 , пояснила, що вона не заперечує щодо проживання її доньки в родині батька, у зв`язку з тим, що між нею та її донькою не має порозуміння. На підставі вищевикладеного, враховуючи інтереси малолітньої, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вікові особливості дитини даного віку, прихильність до батька, орган опіки та піклування Краматорської міської ради вважає доцільним визначати місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в родині батька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Згідно ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 3 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно ч. 2 ст. 6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом щодо визначення місця проживання дитини, яка і так на момент подачі позову фактично проживала і наразі продовжує проживати з батьком, при цьому матір не заперечує щодо місця проживання дитини з батьком та не наполягає на зміні місця проживання дитини. Даний факт був встановлений письмовими доказами та підтверджений сторонами у судовому засіданні.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що спір має бути «реальним» та «серйозним»; він може стосуватися не лише фактичного існування права, але і його обсягу та способу здійснення; і, насамкінець, результат провадження повинен мати «безпосереднє вирішальне значення» для відповідного права, при цьому самих лише опосередкованих зв`язків або непрямих наслідків для застосування пункту 1 статті 6 Конвенції недостатньо (рішення у справі «Бака проти Угорщини» (Baka v. Hungary), пункт 100, та рішення у справі «Денісов проти України» [ВП] (Denisov v. Ukraine) [GC], заява № 76639/11, пункт 44, від 25 вересня 2018 року).

Суд вирішує спір, що реально виник, і не робить припущень щодо обставин і фактів, які ще не виникли та не регулює правовідносин щодо обставин проживання дитини, які не існують. За відсутності позову одного з батьків, з яким не проживає дитина, не вимагається підтвердження судом факту наявності в одного з батьків права на визначення місця проживання дитини, визнання такого права тощо, для цього відсутні процесуально-правові підстави. Звернення до суду про вирішення спору одного з батьків, право якого не порушено, дає підстави для відмови у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та думку дитини, надавши оцінку доказам, суд доходить висновку, що позивачем не надано жодних доказів на обґрунтування обставин, викладених у позові, зокрема, доказів вчинення позивачу перешкод з боку відповідача щодо проживання з ним їхньої спільної дитини, що свідчить про відсутність реального спору між сторонами і недоведеність порушення прав позивача.

Подібний висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 10.07.2024 у справі №127/16211/23.

Також суд зауважує на тому, що наразі дитина досягла чотирнадцяти років, а тому у відповідності до ч. 3 ст. 160 Сімейного Кодексу України, у разі якщо батьки проживають окремо, самостійно визначає своє місце проживання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Краматорської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визначення місця проживання дитини відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 18.11.2024 року.

Суддя Т. С. Журавель