Справа № 697/1247/24
Провадження № 2-о/697/73/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Скирди Б.К.,

за участю секретаря судового засідання - Васянович Ю.В.,

заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - адвоката Гончарука А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду в м. Каневі Черкаської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , заявник), заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Канівського міськрайонного суду із заявою про встановлення факту.

Свою заяву мотивує тим, що в умовах оголошеної мобілізації з метою відбиття розпочатої 24.02.2022 військової збройної агресії, яку розпочав та здійснює країна окупант-російська федерація, дії Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» з доповненнями, що набрали законної сили, починаючи з 18.05.2024, певна категорія осіб на законодавчому рівні отримали право на відстрочку за призовом по мобілізації до Збройних Сил України.

З урахуванням існування законності підстав отримання права на відстрочку за призовом по мобілізації в умовах нової редакції Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», починаючи з 18.05.2024 виникає необхідність отримання певного судового рішення.

18.07.2015 заявник уклав шлюб з ОСОБА_2 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_2 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , видане 18.07.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Каневу реєстраційної служби Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області.

ОСОБА_4 від першого шлюбу має доньку ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка після укладення цього шлюбу проживає в сім`ї заявника та ОСОБА_4 .

Перебуваючи в шлюбі, заявник утримує від попереднього шлюбу своєї дружини дітей - доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народжених у цьому шлюбі дітей - доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується довідками про склад сім`ї.

Сім`я заявника в складі: чоловік, дружина та троє неповнолітніх дітей постійно проживають в двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 і станом на лютий 2016 року отримали правовий статус багатодітної сім`ї, у відповідності до Закону України «Про охорону дитинства».

Правовий статус багатодітної сім`ї заявника підтверджується посвідченням багатодітної сім`ї, виданого 11.02.2016 Управлінням соціального захисту населення Виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаського району Черкаської області.

Не дивлячись на наявність відповідного посвідчення виданого виключно в законний спосіб на підставі обгрунтованих і перевірених письмових даних, в умовах цього часу виникає необхідність встановлення юридичного факту про те, що неповнолітні діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебувають на утриманні заявника з точки зору Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560.

З огляду на вказані обставини, просить встановити юридичний факт про те, що у ОСОБА_1 перебувають на утриманні неповнолітні діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09.08.2024 заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання (а.с.24).

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заяву про встановлення факту перебування на утриманні дітей та просив її задовольнити. Пояснив, що він утримує трьох дітей: двоє молодших - це його діти, а старша дочка - від першого шлюбу дружини, її батьком є ОСОБА_8 , який батьківських прав не позбавлений, однак місцеперебування його наразі невідоме.

Представник заявника - адвокат Гончарук А.В. у судовому засіданні підтримав вказану заяву та просив її задовольнити. Вважає за можливе розглядати справу у порядку окремого провадження.

Представник заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_4 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 показала, що заявник є її чоловіком. Вони більше 10 років проживають разом, з 2015 року одружилися. Коли вони стали проживати разом, у неї вже була донька від першого шлюбу, наразі в них народилося ще двоє дітей. Всі витрати по утриманню трьох дітей на чоловікові. Свідок працює і також утримує дітей. Рідний батько ОСОБА_9 участі у вихованні дитини не бере, проте батьківських прав не позбавлений, його місцезнаходження наразі невідоме.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 показав, що знає заявника більше 15 років, вони є сусідами та колегами по роботі. Свідку відомо як заявник познайомився з дружиною ОСОБА_11 , як одружилися. Підтверджує, що на утриманні заявника ОСОБА_1 перебуває троє дітей: більше 10 років дочка ОСОБА_11 від першого шлюбу та ще двоє їх спільних дітей. Мати також утримує своїх дітей, проте заявник є головним в сім`ї. Де знаходиться батько старшої дочки ОСОБА_11 свідку не відомо.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 показав, що знає заявника з 2013 року, вони проживають в одному будинку, в одному під`їзді. Свідку відомо, що він разом з дружиною виховують трьох неповнолітніх дітей. Заявник гарний батько, добрий сусід. Хто батько ОСОБА_9 свідку невідомо, мати - дружина заявника ОСОБА_11 . Двоє молодших дітей ОСОБА_13 та ОСОБА_14 - це діти заявника та ОСОБА_15 . Батька ОСОБА_9 свідок не знає. Заявник утримує трьох дітей, мати дітей також утримує, вони обоє піклуються про дітей.

Заслухавши в судовому засіданні доводи заявника, представника заявника, свідків, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет заяви, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за встановленням яких звернувся заявник, суд виходить з наступного.

Як вбачається зі змісту поданої заяви, заявник ОСОБА_1 просить встановити факт утримання ним дітей.

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 18.07.2015 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 18.07.2015 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Каневу реєстраційної служби Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 118, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_2 » (а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 29.06.2011, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Канів, Черкаської області, батьками зазначено: мати - ОСОБА_2 , батько - ОСОБА_8 (а.с.7).

Відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 від 29.12.2015 та серії НОМЕР_4 від 29.12.2015, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 народилися ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Канів, Черкаської області, батьками зазначено: мати - ОСОБА_4 , батько - ОСОБА_1 (а.с.8, 9).

З витягу № 1972-01-09 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 18.03.2024 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.10).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_5 від 11.02.2016, сім`ї ОСОБА_4 та ОСОБА_1 присвоєно статус багатодітної сім`ї (а.с.11).

У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такими же самими критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Такі ж висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2898/16 (провадження № 14-573цс19).

З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, - позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.

У разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

У своїй заяві заявник просить встановити факт перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Метою встановлення факту заявник визначив, що встановлення цього факту йому потрібно для отримання права на відстрочку за призовом по мобілізації, яке передбачено в ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

У частині першій статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У статті 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої-третьої статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з частиною першою статті 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина перша статті 268 СК України).

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, на підставі положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Відповідно до статті 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.

Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру та майнового припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (статті 164, 180 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження утримання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, на підставі яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

У своїй заяві заявник просить встановити факт перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для ОСОБА_4 як матері дітей, а також для ОСОБА_8 як батька дитини ОСОБА_5 . З показів свідків, наданих в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 не позбавлений батьківських прав.

З огляду на зазначене вбачається, що у даній справі наявний спір про право, зокрема спір щодо участі одного з батьків у матеріальному забезпеченні (утриманні) дитини та/або ухилення від участі у матеріальному забезпеченні/утриманню, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята статті 19 СК України).

Доведення факту одноосібного утримання дитини батьком та пасинка вітчимом пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати та батько пасинка не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків та виховання дитини вітчимом не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Подібні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного суду від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23).

Факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо утримання дитини, то факт одноосібного утримання дитини одним із батьків або факт утримання падчерки вітчимом може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з утримання дитини.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Таким чином, факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 не підлягає встановленню в порядку окремого провадження, оскільки є спір про право щодо участі одного з батьків у матеріальному забезпеченні/утриманні дітей. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків утримання дитини, то питання, заявлене ОСОБА_1 у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні.

Даний висновок повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 11.09.2024 у справі №201/5972/22, а також у постановах Верховного Суду у справі №752/5665/23 від 04.10.2024 та у справі №468/1025/23 від 06.11.2024.

Враховуючи викладене, суд приходить про залишення заяви без розгляду відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 272, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику право звернення до суду за вирішенням спору в порядку позовного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений 18.11.2024.

Головуючий Б . К . Скирда