справа № 752/5392/21 головуючий у суді І інстанції Машкевич К.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Мошенською Іриною Анатоліївною на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради (відділ у справах дітей Франківської районної адміністрації Львівської міської ради) про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив визначити його участь у спілкуванні та вихованні дітей у такий спосіб:

- щотижня у будні дні усіма доступними засобами зв`язку або за місцем знаходження дітей: з 08-00 до 22-00 кожного дня;

- щомісячно за місцем його проживання або перебування: з 20-00 кожної першої п`ятниці до 08-00 кожного першого понеділка та з 20-00 кожної третьої п`ятниці до 08-00 кожного третього понеділка, та, коли випадає, з 20-00 кожної п`ятої п`ятниці до 08-00 кожного п`ятого понеділка;

- у дні народження дітей у непарні роки з 10-00 до 20-00;

- щорічно 30 днів під час літнього періоду для спільного відпочинку з 08-00 01 липня по 20-00 30 липня;

- 10 днів під час зимового періоду для спільного відпочинку з 08-00 30 грудня непарного року до 20-00 08 січня парного року.

Посилається в позові на те, що перебуває в шлюбі з відповідачкою, однак з 22 червня 2020 року сторони проживають окремо.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в шлюбі народився син ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 донька ОСОБА_4 .

Відповідачка проживає з дітьми і систематично чинить йому перешкоди у спілкуванні з ними.

Позивач бажає зберегти для дітей звичну систему виховання, а тому визнає доцільність їхнього проживання з відповідачем за умови дотримання останньою прав дітей та його батьківських прав.

З вересня 2020 року відповідач почала надавати позивачу можливість бачитись із дітьми, але на її умовах, обмежуючи вільний доступ до дітей та можливе спілкування без присутності матері.

ОСОБА_1 висловлювала хвилювання щодо можливої фіксації її відмови у зустрічах із дітьми, тому вона самостійно і щоразу знімала кожну зустріч на телефон.

Разом із тим, позивач помітив, що діти стали заручниками конфлікту батьків і всіляко, по-дитячому, намагаються впливати на відповідача, захищаючи батька перед матір`ю.

Кожну зустріч йому доводилось випрошувати у відповідача, яка продовжувала ігнорувати його дзвінки та повідомлення.

Для того, щоб приймати активну участь у житті дітей, позивач винаймає двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , де створені всі необхідні умови для перебування та проживання двох малолітніх дітей. Він хоче, аби діти не відчували на собі зміни у стосунках батьків і мали можливість отримувати виховання батьків у тому об`ємі і тієї якості, яке було у них до припинення подружніх стосунків батьків.

Саме тому вважає, що інтересам дітей буде відповідати можливість щоденного і безперешкодного спілкування з батьком будь-якими засобами зв`язку, коли вони цього потребуватимуть. При цьому він усвідомлює, що його спілкування з дітьми має корегуватись із особистим життям відповідача і не створювати незручностей.

Вважає за необхідне, аби діти мали можливість на вихідних проводити час із батьком за місцем його проживання або ж у його батьків, де для них все є звичним та рідним. Це потрібно за для того, аби діти бачили наочний приклад життя батька, його інтереси і цінності, вподобання та пріоритети, які формуватимуть у дітях позитивний життєвий досвід.

Також він зважає на те, що дітям перед школою необхідно поступово налаштовуватись на відповідний графік дня і саме тому для літнього відпочинку просить надати лише липень місяць.

Враховуючи, що зимовий відпочинок дітей короткотривалий через шкільні канікули, то для балансу участі батьків у вихованні просить визначити за ним 10 днів зимового відпочинку у парні роки, а у непарні таку можливість спільного відпочинку залишити за відповідачем.

Це ж стосується і днів народження дітей. Враховуючи доцільність безперервності навчання у школі і неможливість батьків одночасно влаштовувати дітям свято, вважає за доцільне визначити за ним можливість святкування дитячих днів народжень у непарні роки, а за відповідачем - у парні роки.

31 березня 2021 року відповідач подала відзив на позов, яким проти позову заперечує. Посилається на те, що нею ніколи не чинилися позивачу перешкоди у спілкуванні з дітьми. У зв`язку з насильством, яке застосовував позивач щодо неї, було прийнято рішення про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з матір`ю.

Зазначає, що впродовж двох літніх місяців, після 22 червня 2020 року, позивач не вчинив жодної дії, направленої на побачення з дітьми, а у вересні 2020 року попросив влаштувати йому зустріч з дітьми у формі пікніка.

До вересня 2020 року позивач повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не приймав участі у оздоровленні та лікуванні дітей, у підготовці до нового навчального року, у визначені гуртків та секцій, до яких діти мали ходити протягом всього навчального 2020 - 2021 року.

З урахування цього вважає, що жодних перешкод з її боку у зустрічах позивача з дітьми вона не чинила та не чинить, однак у 2020 році позивач звернувся до суду з штучним позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей, який судом був залишений без розгляду .

Вважає, що позивач з метою помсти свідомо створював ситуації про, начебто, перешкоди з її боку в його спілкуванні з дітьми, оскільки він щотижня по декілька разів спілкується та зустрічається з дітьми, що підтверджується фото та відеозйомкою таких зустрічей.

З урахуванням цього вважає, що права позивача на спілкування з дітьми не є порушеними і будь-яких доказів порушення таких прав позивач не надає.

Вважає, що бажаний позивачем графік спілкування з дітьми завдасть шкоду правам та охоронюваним законом інтересам дітей, оскільки буде порушено: їх звичайний життєвий уклад та фізичний зв`язок із матір`ю, програму навчання, лікування та медичної реабілітації дітей, значно звузить їх право на обрання на власний смак дозвілля у вихідні дні, тощо.

Звернула увагу на те, що фахівці Органу опіки та піклування не відвідували місця проживання сторін та не складали Акти обстеження умов проживання з метою встановлення психоемоційного зв`язку дітей з кожним із батьків, не залучався сімейний (дитячий) психолог, не вирішувалось питання щодо проведення між сторонами по справі сімейної медіації.

Крім того, висловила сумнів щодо можливості позивача оплачувати витрати, пов`язані з забезпеченням відпочинку з дітьми та створенням дітям належних умов проживання, харчування, навчання, лікування, тощо під час такого спільного відпочинку.

Обґрунтовує вказане тим, що розмір аліментів, сплачених позивачем у січні 2021 року, становив 2 808,00 грн, а згідно договору оренди квартири від 27 вересня 2020 року позивач разом з товаришем сплачують також 8 000,00 грн. щомісячно за двокімнатну квартиру.

Крім того, позивач має ще забезпечити власне харчування, лікування, проїзд та інші витрати.

Зазначила також, що позивач неодноразово повідомляв її, що втрачав свідомість через важку хронічну хворобу органів дихання, з літа 2020 року постійно проходить лікування, хвороба дуже важка і загрожує його життю, фактично він перебуває на грані життя і смерті.

Зазначені обставини викликають в неї занепокоєння щодо того, що у позивача у будь-який момент може статись напад у присутності малолітніх дітей, які не зможуть йому допомогти і разом з тим будуть також перебувати у небезпеці.

Крім того, суттєвою проблемою зазначила те, що позивач у відносинах з дітьми надає перевагу у спілкуванні та емоційних проявах любові доньці, фактично його відношення до сина має дискримінаційний характер.

Через те, що позивач в агресивній формі у присутності дітей кричить на неї та застосовує лайку, коли вважає за потрібне приходить та голосно стукає у двері квартири і вимагає негайно впустити його, діти отримують психологічні травми, адже у них на очах батько ображає маму та лякає їх.

Зазначила також, що в даному випадку мають бути враховані саме інтереси дітей, а тому графік спілкування з батьком має відповідати саме їх інтересам.

Крім того, діти за станом здоров`я потребують щорічного оздоровлення в умовах субтропічного морського та гірського клімату та потребують дотримання відповідного режиму дня та спеціального дієтичного харчування, обмеження психоемоційного навантаження, відповідного лікування та систематичного медичного спостереження та обстеження з боку лікарів, у яких діти тривалий час проходять лікування.

Звернула увагу на те, що позивач ніколи особисто не доглядав за дітьми, не займався їх лікуванням, не готував дітям їжу, не має навичок надання першої необхідної медичної допомоги дітям, крім того, позивач не працевлаштований, не має власного доходу та не забезпечений житлом.

Вважає запропонований графік зустрічей з дітьми таким, що порушує інтереси дітей, їх режим дня, а перебування дітей по декілька днів поза місцем проживання направлене на задоволення власних егоїстичних бажань позивача.

Привела графік життя дітей, з урахуванням якого вважає за доцільне визначити наступний спосіб спілкування позивача з дітьми: до досягнення ними 10-ти річного віку, тобто до 24 вересня 2022 року для сина та до 28 грудня 2024 року для доньки:

- кожну другу та кожну четверту неділю місяця, з урахуванням бажання дітей та стану їх здоров`я, за попередньою домовленістю з матір`ю дітей та в присутності матері, впродовж дня протягом 3 (трьох) годин;

- щорічно в день народження доньки та сина з урахуванням бажання дітей в присутності матері, впродовж 3 (трьох) годин;

- в дні загальнодержавних свят (вихідні дні) за попередньою домовленістю з матір`ю та враховуючи бажання дітей і стан їх здоров`я, впродовж 3 (трьох) годин.

- в дошкільному закладі освіти, школі (гімназії), у гуртках, секціях, різноманітних навчальних дитячих центрах під час проведення свят, змагань, олімпіад, тощо, організованих вихователями/вчителями або адміністрацією відповідного закладу;

- за попередньою домовленістю з матір`ю дітей можуть бути визначені інші дні та години зустрічей та спільного відпочинку батька з дітьми.

Зобов`язати при цьому позивача не допускати дій та розмов проти неї, як матері дітей.

13 квітня 2021 року позивач подав відповідь на відзив, у якому заперечив будь-які прояви домашнього насильства з його сторони на адресу відповідача, яка не надала будь-яких доказів цьому.

Заперечує проти тверджень відповідача про самоусунення ним від виконання батьківських обов`язків та небажання оплатити дітям оздоровлення. Вважає, що відповідач налаштовує дітей проти нього та маніпулює темою його здоров`я.

Заперечує твердження відповідача про те, що він не працевлаштований, не має власного доходу та не забезпечений житлом.

Вважає недоцільним погодинне спілкування з дітьми у присутності відповідача, оскільки останньою не доведена необхідність подібних обмежень.

Зазначає, що має постійне місце роботи, хоч за основним місцем роботи працює неофіційно, однак має додаткову роботу на фрілансі. Його дохід надає йому можливість нести витрати на утримання дітей, гуртки, навчання, спільний відпочинок з ними.

Він не має жодних медичних показань до обмеження у спілкуванні з дітьми та виконанні батьківських обов`язків чи реалізації батьківських прав.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 квітня 2024 року позов задоволено частково. Визначено ОСОБА_2 наступні способи участі в спілкуванні та вихованні дітей, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом встановлення зустрічей з дітьми:

- кожної першої та третьої суботи місяця з 11:00 години до 17:00 години без присутності матері.

За бажанням дітей, батько має право забирати дітей за місцем свого проживання до 12:00 години наступного дня.

- щотижня у вівторок та четвер з 15:00 години до 18:00 години за місцем проживання дітей.

Батько забирає дітей зі школи та приводить за місцем проживання з матір`ю, не порушуючи режиму дня дітей.

- в період літніх канікул - 15 днів без присутності матері для сумісного відпочинку батька з дітьми за погодженням з матір`ю.

- в період зимових канікул - 5 днів без присутності матері для сумісного відпочинку батька з дітьми за погодженням з матір`ю;

- день народження дітей: непарні роки організовує батько з можливістю матері бути присутньою і привітати дитину; парні роки організовує мати з можливістю батька бути присутнім і привітати дитину.

Не погодившись із таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Мошенська Ірина Анатоліївна, 28 травня 2024 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просила викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції: «Визначити ОСОБА_2 наступні способи участі в спілкуванні та вихованні дітей, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом встановлення зустрічей з дітьми:

- за попередньою домовленістю з матір`ю кожної першої та третьої суботи місяця з 11-00 год до 17-00 год, з урахуванням бажання та стану здоров`я кожної дитини, за умови дотримання прав та інтересів кожної дитини;

- за попередньою домовленістю з матір`ю щотижня у вівторок та четвер з 15-00 год до 18-00 год, з урахуванням бажання та стану здоров`я кожної дитини, за умови дотримання прав та інтересів кожної дитини;

- за попередньою домовленістю з матір`ю в період літніх канікул - 15 днів для сумісного відпочинку, з урахуванням бажання та стану здоров`я кожної дитини, за умови дотримання прав та інтересів кожної дитини;

- за попередньою домовленістю з матір`ю в період зимових канікул - 5 днів для сумісного відпочинку, з урахуванням бажання та стану здоров`я кожної дитини, за умови дотримання прав та інтересів кожної дитини;

Зустрічі мають відбуватися у країні фактичного місця проживання дітей з матір`ю, у загальнодоступних для зустрічей місцях, - батько за попередньою домовленістю з матір`ю забирає дітей з дому або з місця їх навчання та повертає у визначений судовим рішенням відповідний час у місце їх проживання з матір`ю»

За викладених у апеляційній скарзі доводів, відповідачка фактично оскаржує рішення місцевого суду в частині встановлення зустрічей батька без присутності матері, без попереднього з`ясування між обома батьками бажання дітей та їх стану здоров`я перед визначенням дати конкретної зустрічі, без визначення місць зустрічей та порядку передачі дітей від матері до батька та повернення дітей батьком у місце проживання дітей з матір`ю.

Вважає, що судове рішення у оскаржуваній частині ухвалено без врахування інтересів дітей, за відсутності матері неможливо достеменно встановити яким чином батько визначатиме «бажання дітей» та «з`ясовуватиме» їх думку при вирішенні забирати їх з ночівлею.

Наразі діти мають різне ставлення до визначеного судом регламенту зустрічей. При цьому, ані орган опіки та піклування Голосіївської РДА, ані суд першої інстанції думку дітей при визначенні способу участі батька у вихованні дітей, думку останніх не з`ясував.

Зауважує, що органи опіки та піклування не встановлювали та не оглядали ані місце фактичного проживання позивача, ані місце його реєстрації, а тому невідомо чи придатне воно для перебування малолітніх дітей.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 червня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Мошенською Іриною Анатоліївною на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради (відділ у справах дітей Франківської районної адміністрації Львівської міської ради) про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 серпня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Мошенська Ірина Анатоліївна, вимоги апеляційної скарги підтримала та просила їх задовольнити.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Дузь Юлія Миколаївна заперечила проти задоволення апеляційної скарги вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

В судове засідання інші учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судових рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували у шлюбі з 18 квітня 2012 року, у якому народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З червня 2020 року сторони проживають окремо, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 у справі №752/14601/20 шлюб між ними розірвано, визначено місце проживання дітей з матір`ю.

З 2020 року між сторонами існує спір щодо участі батька в спілкуванні з дітьми, способу такого спілкування та тривалості.

Крім того, під час судового розгляду, у зв`язку з початком вторгнення росії на територію України та початком воєнних дій відповідач з дітьми проживає в Чехії. Позивач, у свою чергу, боронить країну в лавах Збройних Сил України. Сторони, підтвердили, що позивач неодноразово провідував дітей за місцем їх знаходження і будь-яких перешкод у цьому відповідач не чинила.

Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації Висновком від 29 червня 2021 року вважав за доцільне визначити позивачу наступні способи участі у вихованні та спілкуванні з дітьми:

- непарні тижні року: з 20:00 п`ятниці по 08:00 понеділка батько проводить час із дітьми без присутності матері, не порушуючи режим дня дітей;

- дні народження дітей: непарні роки батько поводить час з дітьми з 10:00 до 20:00.

- літні канікули щорічно спільний відпочином батька з дітьми з 08:00 01 липня до 20:00 30 липня;

- зимові канікули через рік спільний відпочинок батька з дітьми з 08:00 30 грудня непарного року до 20:00 08 січня парного року;

- безперешкодне спілкування батька з дітьми засобами телефонного та електронного зв`язку.

Вирішуючи спір суд першої інстанції встановив конфліктну ситуацію та різне бачення сторонами порядку спілкування батька з дітьми. З урахуванням інтересів як сторін, так і дітей, суд визначив порядок участі позивача в спілкуванні з дітьми без врахування Висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 29 червня 2021 року, оскільки він не враховував ані звичного розпорядку дня, ані інтересів дітей та батьків. При цьому, суд не вбачав підстав, з урахуванням віку дітей, в присутності матері при спілкуванні батька з дітьми.

На думку апеляційного суду, висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального права при ухваленні рішення, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, мати, батько, баба, дід, інші особи, з якими проживають неповнолітні брати та сестри, зобов`язані сприяти їхньому спілкуванню (частина третя статті 259 СК України).

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Встановлено, що сторонами не досягнуто згоди щодо участі батька у вихованні спільних дітей, зокрема в частині присутності матері при зустрічах батька з дітьми.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції, держави-учасники поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Аналогічна норма відображена в ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства».

Загалом Європейський суд з прав людини виділяє такі складові елементи принципу «найкращі інтереси дитини»: між інтересами батьків і дітей має бути дотримано справедливої рівноваги; інтереси дітей за своєю важливістю переважають над інтересами батьків; в інтересах дитини є її розвиток у стійкому доброзичливому середовищі; у найкращих інтересах дитини є збереження її зв`язків із кровними батьками; втручання держави в сімейні стосунки повинно застосовуватися згідно із законом, мати легітимну мету, тобто захист інтересів дітей, і таке втручання повинно бути необхідним у демократичному суспільстві.

У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків або одного з них та їх небажанням чи неможливістю винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку у найкращих інтересах своїх дітей.

Конвенція про права дитини у статті 12 визначає, що Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Згідно Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння, перед прийняттям рішення судовий орган: визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності; упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; надає можливість дитині висловлювати її думки; приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

У відповідності до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Колегія суддів враховує, що між сторонами склалися неприязні стосунки, які призвели до розірвання шлюбу. Наразі місце проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визначено за рішенням суду з матір`ю, а отже в силу життєвих обставин діти і так достатньо часу проводять з матір`ю та відповідачка у повній мірі реалізує свої права щодо них.

У той же час, позивач як батько дітей у силу наявних можливостей піклується про дітей та, що встановлено судом першої інстанції, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із ними, під час розгляду справи мав зустрічі з дітьми.

Однак, за наявності конфлікту між батьками, їх особисті конфліктні відносини не повинні порушувати інтереси дітей, спричиняти на них негативний вплив.

При цьому, встановлення порядку спілкування батька з дітьми без участі матері, на переконання суду, як раз сприятиме налагодженню приязних стосунків обох дітей з батьком.

Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на самостійне спілкування із дітьми, чи обставин, які б свідчили про спілкування, яке перешкоджало б нормальному розвитку дітей, або обумовлювало його побачення з дітьми у присутності інших осіб, судом апеляційної інстанції не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять.

Додатково апеляційний суд роз`яснює, що з урахуванням вікових змін дітей, їх розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність неконкретизації рішення суду в частині місця та часу зустрічей батька з дітьми та порядку їх передачі суд звертає увагу на положення Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Відповідно до п. 5. Розділу ІХ Інструкції, якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Сторона виконавчого провадження у разі неможливості з`явитися на призначений час письмово повідомляє про це державного виконавця шляхом подання заяви (клопотання), в якій (якому) зазначає про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною. Державний виконавець визначає час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторін виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення постанови про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною. Якщо сторона виконавчого провадження не з`явилася у визначений у виклиці час до державного виконавця та письмово не повідомила державного виконавця про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною, державний виконавець визначає час та (або) місце такого побачення без врахування позиції відповідної сторони виконавчого провадження.

Отже, доводи апеляційної скарги у цій частині не впливають на правильність висновків місцевого суду, та можуть бути усунені під час виконання судового рішення у встановленому законом порядку.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог, якнайбільше врахувавши саме інтереси дітей.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, а тому, відповідно до ст. 367 ЦПК України, не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - адвокатом Мошенською Іриною Анатоліївною - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова