ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9791/24 Справа № 189/17/24 Суддя у 1-й інстанції - Степанова О. С. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Барильської А.П., Ткаченко І.Ю.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

У серпні 2024 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про забезпечення позову, в якому просить: накласти арешт на нежитлову будівлю (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 67,8 кв.м., нежитлову будівлю (магазин) за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 131,8 кв.м., нежитлову будівлю (магазин «Спецмагазин») за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 208,0 кв.м., квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 76,7 кв.м., квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 61,8 кв.м., квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 68,9 кв.м.

В обґрунтування клопотання про забезпечення позову зазначено, що за період перебування у шлюбі з позивачкою, ними було придбано вищевказане майно. За обопільною домовленістю між сторонами, усе нерухоме майно, придбане ними під час шлюбу, реєструвалось за ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 , як чоловік, надавав у нотаріуса письмову згоду на придбання кожного із шести об`єктів нерухомості. 19.03.2024 року рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. Оскільки усі ці об`єкти нерухомості зареєстровані у державному реєстрі одноособово за ОСОБА_2 , то враховуючи, що шлюб між ними розірвано, і що в договорах купівлі-продажу нерухомості ОСОБА_2 вказана як одноособовий покупець, то вона може одноособово розпорядитись спільною нерухомістю. Із позовних вимог ОСОБА_2 слідує, що вона вважає усе вищеперераховане нерухоме майно своєю особистою власністю, а отже, немає наміру провести розподіл майна подружжя згідно вимог Сімейного кодексу. За таких обставин, не вжиття заходу по забезпеченню позову в подальшому може унеможливити та ускладнити виконання рішення суду, оскільки ОСОБА_2 має реальну можливість (за сприяння третіх осіб) вчинити будь-які цивільно-правові правочини по відчуженню цього майна, як особисто, так і за участі третіх осіб. Враховуючи вищевикладене, відповідач просить задовольнити клопотання про забезпечення позову.

Ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2024 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що клопотання про забезпечення позову є необґрунтованим, а тому у його задоволенні слід відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та задовольнити його заяву в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що невжиття заходу забезпечення позову в подальшому може ускладнити виконання рішення суду, оскільки ОСОБА_2 , має реальну можливість вчиняти будь-які цивільно-правові правочини по відчуженню спірного майна, як особисто, так і за участі третіх осіб.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством детально врегульований порядок посвідчення нотаріусами правочинів стосовно нерухомого майна, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, навіть колишнього, а тому відсутні підстави вважати, що позивачка зможе відчужити спірне майно, або іншим чином розпорядитися ним, без відома та згоди на це відповідача. Таким чином, ОСОБА_2 без нотаріально посвідченої згоди відповідача ОСОБА_1 не зможе відчужити будь-яке майно, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, отже клопотання є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено накладенням арешту та майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відмовляючи у забезпеченні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження вчинення позивачкою дій, спрямованих на відчуження нерухомого майна. Отже, відповідачем не наведено і судом не встановлено, що невжиття таких заходів забезпечення позову про які ним заявлено може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника. Вжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявником ОСОБА_1 спосіб не відповідає приписам закону щодо співмірності заходів забезпечення позову позовним вимогам.

Доводи апелянта в скарзі про те, що невжиття заходу забезпечення позову в подальшому може ускладнити виконання рішення суду, оскільки ОСОБА_2 , має реальну можливість вчиняти будь-які цивільно-правові правочини по відчуженню спірного майна, як особисто, так і за участі третіх осіб, - є безпідставними, та такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали, так як заявником ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано жодного доказу на підтвердження викладених в його заяві доводів, тоді як судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді вказаної заяви, судом першої інстанції були дотримані вимоги процесуального закону, а тому оскаржувана ухвала як законна та обґрунтована підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді А.П. Барильська

І.Ю. Ткаченко