Провадження № 2/161/3906/24
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Коржик Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про стягнення невиплачених коштів, належних спадкодавцеві

В С Т А Н О В И В:

22.07.2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 року у справі № 140/1037/22, зокрема, було зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області провести ОСОБА_2 з 22.07.2021 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному ст. 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік). Як наслідок відповідачем було проведено нарахування доплати до пенсії ОСОБА_2 в сумі 40593,46 грн., однак вказана сума за життя останньої виплаченою не була. Вказує, що ОСОБА_2 , яка є її матір`ю, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. У зв`язку з цим, вона, як спадкоємець, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, у тому числі й на заборгованість по неотриманій пенсії ОСОБА_2 . У березні 2024 року вона звернулась з письмовою заявою до ГУ ПФУ у Волинській обл. про виплату недотриманої пенсії її померлої матері, на що їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правових підстав та рекомендувано звернутися до суду про заміну сторони виконавчого провадження. Однак, ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 року у задоволення її заяви про заміну сторони виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення в справі № 140/1037/22 було відмовлено та роз`яснено, що спір щодо заборгованість по неотриманій пенсії пов`язаний зі спадкуванням. Відтак, відповідач фактично ухиляється від виконання свого обов`язку по здійсненню доплати до пенсії ОСОБА_2 . Просить суд стягнути з ГУ ПФУ у Волинській обл. на свою користь в порядку спадкування отримані спадкодацем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя пенсійні виплати, що нараховані згідно рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 року у справі № 140/1037/22 в сумі 40593,46 грн., а також судові витрати по справі з яких: 968,96 грн. судовий збір; 1000 грн. на правничу допомогу.

12.08.2024 року представником відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області було подано до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень щодо позову остання зазначає, що cтаном на 01.08.2024 року до ГУ ПФУ у Волинській обл. надійшло 47551 судове рішення у справах про пенсійне забезпечення громадян, фінансування яких здійснюється за окремою бюджетною програмою по погашенню заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили. Відтак, заборгованість з виплат за рішеннями судів існує з об`єктивних причин (відсутність в достатній кількості асигнувань з Державного бюджету України) та її погашення не залежить від управлінських рішень посадових осіб ГУ ПФУ у Волинській обл. Ураховуючи вищезазначене, відсутні підстави для стягнення невиплачених коштів в порядку спадкування. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити (а.с. 31-32).

До початку судового засідання представником позивачки було подано до суду заяву з проханням розгляд справи здійснювати у її відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 44).

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив.

Пунктом 2 частини 2 ст. 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час, і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які визнано судом поважними.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки він належним чином та завчасно був повідомлений про день, час, місце розгляду справи, причини своєї неявки не повідомив, заяви, клопотання про відкладення розгляду справи від нього на адресу суд не надходили.

Крім того, відповідач скористався своїм процесуальним правом подання відзиву на позовну заяву, а тому в матеріалах справи міститься достатньо доказів, що свідчать про правовідносини сторін.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 року у справі № 140/1037/22, зокрема, було зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області провести ОСОБА_2 з 22.07.2021 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному ст. 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік) (а.с. 10-зворот-12).

Вищевказане судове рішення набрало законної сили та є чинним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Про дану обставину свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 13).

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу).

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 є донькою та спадкоємцем ОСОБА_2 . Факт родинних відносин між ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_2 як донькою та матір`ю підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с. 13-зворот).

17.01.2024 року державним нотаріусом Любешівської ДНК Волинської обл. Кух В.І. було видано позивачці свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено право ОСОБА_1 , як спадкоємцю своєї померлої матері ОСОБА_2 , на заборгованість по недоотриманій пенсії, що перебуває в ГУ ПФУ у Волинській обл. відповідно до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 року у справі № 140/1037/22 в сумі 40593,46 грн. (а.с. 14).

12.12.2023 року позивачка звернулася до ГУ ПФУ у Волинській обл. із заявою про виплату недоотриманої пенсії її померлої матері, призначену на підставі судового рішення у справі № 140/1037/22 (а.с. 14-зворот).

У відповідь на вищевказану заяву ГУ ПФУ у Волинській області своїм листом № 5688-4610/Х-02/8-0300/24 від 19.04.2024 року повідомило для включення нарахованих доплат до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, позивачці необхідно надати до ГУ ПФУ у Волинській області рішення суду про заміну сторони виконавчого провадження (а.с. 15).

Відтак, суд вважає доведеним, що позивачці ОСОБА_1 , як спадкоємцю ОСОБА_2 , фактично відмовлено у виплаті нарахованої за життя її матері-пенсіонера суми пенсії, які спадкодавцю за життя не були виплачені, в сумі 40593,46 грн.

При цьому, неможливість надання позивачкою рішення суду про заміну сторони виконавчого провадження підтверджується ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 року у справі № 140/1037/22 (а.с. 16-17).

Вищенаведене в повній мірі суперечить доводам представника відповідача, викладеним у відзиві на позовну заяву щодо відсутності підстав для стягнення невиплачених коштів в порядку спадкування.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до ст. 52 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст ч. 3 ст. 52 Закону також узгоджується зі змістом ст. 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями ЗУ «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Положення ч. ч. 2, 3 ст. 52 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 23.09.2020 року у справі № 428/6685/19.

Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.02.2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що «тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що: цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати».

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16.06.2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі № 209/3085/20).

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування (ч. ч. 2, 4, 7 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 18 ЦПК України).

Тлумачення статті 1227 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що невиконання рішення суду, яке ухвалено за життя спадкодавця та набрало законної сили, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє його спадкоємця (спадкоємців) можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії. У розумінні положень ст. 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення. Очевидно, що такий підхід дозволяє отримати результати, яких розум і справедливість могли б очікувати.

Відтак, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_1 , як його спадкоємця, перейшло право на отримання нарахованої померлій пенсійної виплати в сумі 40593,46 грн.

Також суд наголошує на такому.

Згідно ч. 1 ст. 91 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Предметом позовних вимог є стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої, але не отриманої спадкодавцем за життя суми пенсії. Вказані вимоги є майновими, а також стосуються правовідносин, які виникають із реалізації права на спадщину.

Відтак, даний спір підлягає розгляду саме за правилами цивільного судочинства, а клопотання про належність спору до юрисдикції адміністративного суду є необґрунтованими.

Вказані висновки відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постановах від 27.03.2019 року у справі № 286/3516/16-ц, від 03.04.2019 року у справі № 808/1346/18, від 26.06.2019 року у справі № 284/252/17, від 04.09.2019 року у справі № 750/7865/18.

З огляду на наведене, заперечення ГУ ПФУ у Волинській обл. з приводу обґрунтованості заявлених позовних вимог, які викладені у відзиві на позовну заяву не ґрунтується на вимогах закону, а відтак суд не приймає їх до уваги.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Волинській області про стягнення невиплачених коштів, належних спадкодавцеві підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.10.2018 року в справі № 569/17904/17, - на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.?

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Із наведеного вище слідує, що сторона, яка заявляє вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язана надати відповідні докази, які у причинно-наслідковому зв`язку підтверджують затрачений час на правову допомогу, надану в справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та фактичну передачу виконаних адвокатом робіт, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Судом встановлено, що 17.07.2024 року між адвокатом Михалик Г.В. та позивачкою ОСОБА_1 було укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги № б/н, предметом якого є надання позивачу правової допомоги у справі про стягнення нарахованих та невиплачених коштів, яка стала предметом даного провадження (а.с. 17-зворот-19).

Як вбачається з Акту наданих послуг від 22.07.2024 року за Договором про надання правничої (правової) допомоги № б/н від 17.07.2024 року, на виконання вищевказаного Договору адвокатом були надані послуги зі складення позовної заяви вартістю 1000 грн. (а.с. 19-зворот).

Факт сплати позивачку своєму представнику 1000 грн. підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 147 від 22.07.2024 року (а.с. 20).

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є належним чином обґрунтованими, а відтак такими, що відповідають принципам розумності та справедливості.

Також, суд наголошує на такому.

Так, внаслідок запровадження з 15.12.2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, які наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України за наявності клопотання іншої сторони.

До такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.09.2021 року при розгляді справи № 160/12268/19.

Разом з тим, відповідачем не було подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, попри ту обставину, що його представник скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву, в якому навів свої доводи з приводу заявлених позовних вимог.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

Із наведеного слідує, що понесені позивачем та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 968,96 грн., а також понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн., у зв`язку із задоволенням позову, підлягають компенсації за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про стягнення невиплачених коштів, належних спадкодавцеві задовольнити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 неодержану за життя спадкодавця пенсію в розмірі 40593 (сорок тисяч п`ятсот дев`яносто три) грн. 46 коп. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, а саме: 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп. судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, адреса місцезнаходження: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, .

Повний тест рішення складений 17 жовтня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська