Справа № 212/6027/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 листопада 2024 року м. Кривий Ріг Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого Чайкіна І.Б., за участю секретаря судового засідання Крутиголови В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», треті особи: РЕГІОНАЛЬНИЙ СЕРВІСНИЙ ЦЕНТР ГСЦ МВС В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ТА ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТЯХ про визнання стороною договору фінансового лізингу та права власності в порядку спадкування,-
До Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся адвокат Тарасюк Сергій Миколайович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та свого неповнолітнього сина, в якому просив: а) визнати ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_2 , сторонами Договору фінансового лізингу № KRH0A!00000751 від 21.01.2020р. в порядку спадкування; б) визнати право приватної власності ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_2 на автомобіль марки SEAT, модель IBIZA, тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ-ЗАГАЛЬНИЙ ХЕТЧБЕК-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2011, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ; в) стягнути з Відповідача на користь Позивача, ОСОБА_1 , судові витрати у розмірі 12 412 грн. 27 коп., які складаються з судового збору 2412 грн. 27 коп. та витрат на правничу допомогу 10 000 грн. г) стягнути з Відповідача на користь Позивача. ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2412 грн. 27 коп.. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 17 червня 2011 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 . В шлюбі було народжено сина, ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в інтересах якого діє законний представник, мати ОСОБА_1 , на підставі ст. 59 ЦПК України. ОСОБА_3 служив гранатометником 2-го відділення 3-го штурмового взводу штурмової роти військової частини НОМЕР_3 та загинув 2 травня 2023 року біля Часового Яру Донецької області захищаючи Україну. Повідомлення Позивачем АТ КБ Приватбанк про смерть Лізингоодержувача У травні 2023 року позивачка звернулась до АТ КБ Приватбанк (Відповідач) та повідомила про смерть свого чоловіка, ОСОБА_3 , адже у нього були відкриті рахунки у АТ КБ Приватбанк та за життя, за письмовою згодою позивачки, було укладено Договір фінансового лізингу № KRH0A!00000751 від 21.01.2020 р. (далі - Договір). На підтвердження факту смерті позивачкою було надано свідоцтво про смерть, яке видано Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 05 травня 2023 року серія НОМЕР_4 . На підставі Договору ОСОБА_3 , було передано у платне володіння та користування автомобіль марки SEAT, модель IBIZA, тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙЗАГАЛЬНИЙ ХЕТЧБЕК-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2011, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 (далі - автомобіль) За життя чоловік позивачки належним чином виконував обов`язок зі сплати лізингових платежів, а в день повідомлення АТ КБ Приватбанк про його смерть нею було здійснено останній платіж, адже вона є спадкоємицею за законом та належним чином успадкувала усі права та обов`язки відповідно до ст.ст. 1216, 1218, 1219 Цивільного кодексу України. 14 червня 2023 року у Третій криворізькій державній нотаріальній конторі було відкрито спадкову справу № 286/2023, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №72820612. ОСОБА_1 та її малолітній син, ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) є спадкоємцями ОСОБА_3 першої черги за законом, та фактично прийняли спадщину, адже на момент смерті були зареєстровані та проживали із спадкодавцем за однією адресою (довідки додаються). Із заявами про відмову від спадщини не звертались, тому у відповідності до частини третьої та четвертої ст. 1268 ЦК України спадщина ними прийнята належним чином. З огляду на фактичне прийняття спадщини, в період з травня 2023 року до дня подання цього позову, Позивач неодноразово зверталась до АТ КБ Приватбанк як в усній, так і в письмовій формах з вимогою укласти Додаткову угоду про заміну сторони Договору, адже вона повідомила Відповідача про смерть лізингоодержувача та надала документи, які це підтверджують, а лізингові платежі за Договором були виплачені у повному обсязі та у відповідності до ст. 16 Закону України Про фінансовий лізинг, належне виконання лізингоодержувачем обов`язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна. Проте на всі звернення до від АТ КБ Приватбанк позивачка отримала відмову у зв`язку з чим звертається до суду із вказаним позовом.
Ухвалою судді від 18.06.2024 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в загальному порядку та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 05.08.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду .
Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилася, однак подали заяву в якій зазначили, що не заперечують проти розгляду справи за їх відсутності, наполягали на задоволенні позовних вимог.
Сторона відповідача правом на відзиву не скористалася, належним чином повідомлені про день, час та місце судового засідання, однак як в підготовче засідання так і в судові не завилялися, ухвалу суду щодо витребовуваної інформації не виконали.
РЕГІОНАЛЬНИЙ СЕРВІСНИЙ ЦЕНТР ГСЦ МВС В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ТА ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТЯХ повідомлені належним чином, проте будь які пояснення щодо вказаного спору не надали, заяв та клопотань на адресу суду від них не надходило.
Враховуючи згоду представника позивача, що викладена у його письмовому клопотанні, суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
ОСОБА_1 з 17.06.2011 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.15).
ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження дитини, в графі батьки вказано мати: ОСОБА_1 , батько: ОСОБА_3 (а.с. 19).
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 14).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина та відкрита спадкова справа 14.06.2023 року за № 286/2023. Спадкоємцями за законом є дружина ОСОБА_1 та малолітній син ОСОБА_2 (а.с. 21).
Третьою криворізькою державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема транспортного засобу марки SEAT, модель IBIZA, тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙЗАГАЛЬНИЙ ХЕТЧБЕК-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2011, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки вказаний автомобіль не зареєстрований за померлим ОСОБА_3 (а.с.23).
ОСОБА_1 зверталася до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» однак їй було повідомлено, що їй необхідно надати свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 24). Також вона звертала я із заявою про надання інформації щодо договору лізингу (а.с. 26).
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу то транспортний засіб марки SEAT, модель IBIZA, тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙЗАГАЛЬНИЙ ХЕТЧБЕК-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2011, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 зареєстровано за АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» (а.с.28).
Згідно ринкової вартості транспортний засіб марки SEAT, модель IBIZA, тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ ЗАГАЛЬНИЙ ХЕТЧБЕК-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2011, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 коштує 240 213, 82 гривень, що підтверджено висновком щодо ринкової вартості колісного транспортного засобу № ЕР-49/06-24 (а.с.36-44).
Оскільки у позивача існують перешкоди в оформлені своїх спадкових прав у нотаріуса саме з цих підстав він і звернувся до суду.
Відповідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права (частина 2статті 16 ЦК України).
За частиною першою ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною першою ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Отже, законодавство визначає три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання права.
З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
За правилами ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг", Фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до ч.1 ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно до ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно, компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу. Належне виконання лізингоодержувачем обов`язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.
За змістом ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Приписами ч.1 ст. 629 ЦК України визначено: договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.21 Закону України "Про захист прав споживачів", крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно із ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За змістом ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Нормами ч.3 ст.1223 ЦК України закріплено: право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
За правилами ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Що стосується вимоги в частині позову про визнання за позивачами права власності в порядку спадкування за законом транспортного засобу після смерті чоловіка та батька ОСОБА_3 , на спірний транспортний засіб слід вказати наступне.
У ч. 1 ст. 608 ЦК України зазначається, що зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У відповідності до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За нормами ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Статтею 1218 ЦК України визначено: до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину.
В той же час, права та зобов`язання за договором фінансового лізингу KRH0A!00000751 від 21.01.2020 р. як лізингоодержувача належним чином успадкували спадкоємці.
Відповідач не скористався своїм правом заперечувати щодо здійснення платежів за договором лізингу. Більш того, не надав витребовувану інформацію на вимогу суду.
П. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно з п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Позивач у встановленому законом порядку звернувся до державного нотаріуса для оформлення спадщини на рухоме майно та йому необхідно було надати в нотаріальну контору правовстановлюючі документи на право власності, але через їх відсутність нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій і рекомендував позивачу звернутися до суду.
Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не може бути перешкодою у набутті позивачем права на вищезазначений транспортний засіб.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що є усі достатні підстави для задоволення позову в частині визнання за позивачами права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на транспортний засіб.
Відповідно ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрату у розмірі 4824, 54 гривень, що документально підтверджені на суму 2 412, 27 гривень (а.с. 11) та 2 412, 27 гривень (а.с. 7).
Щодо витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правничу допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Приписами ст. 141 ЦПК визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.
Ч. 3 ст. 141 ЦПК закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.
Як вбачається з матеріалів справи, що понесені позивачем ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. підтверджуються: договором про надання професійної правничої допомоги від 26.02.2024 року (а.с.8-9); додатком до договору про надання правничої допомоги від 26.02.2024 року в якому зазначено вартість послуг (а.с.9 зворотній -10), свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю громадянином ОСОБА_4 (а.с. 5), ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Тарасюк Сергієм Миколайовичем (а.с.6), платіжною інструкцією у відповідності до якої ОСОБА_1 сплачено АО Тарасюк І ПАРТНЕРИ за надання правничої допомоги згідно додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги від 26.02.2024 року (а.с. 18), попередній розрахунок у відповідності до вимог ст. 134 ЦПК України на загальну суму 10 000 гривень: визначення справи та консультація 1 год. 30 хв. вартість 3750, складання та подача заяви в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 15хвилин вартість 625 гривень, підготовка і складання позовної заяви 2 години вартість 5000 гривень, підготовка та складання клопотання про витребування доказів 15 хвилин вартість 625 гривень (а.с. 32 зворотній 33).
Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають задоволенню, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим за відсутності клопотання відповідача про зменшення їх розміру, а також при цьому були дотримані критерії розумності їх вартості.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2,3,5,10,12,.13, 19,76-78, 81, 95,141, 258-259, 263 265, 352,354 ЦПК України суд , -
Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», треті особи: РЕГІОНАЛЬНИЙ СЕРВІСНИЙ ЦЕНТР ГСЦ МВС В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ТА ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТЯХ про визнання стороною договору фінансового лізингу та права власності в порядку спадкування - задовольнити .
Визнати ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_2 , сторонами Договору фінансового лізингу № KRH0A!00000751 від 21.01.2020р. в порядку спадкування.
Визнати в порядку спадкування право власності по 1/2 частки за кожним ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_2 на автомобіль марки SEAT, модель IBIZA, тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ-ЗАГАЛЬНИЙ ХЕТЧБЕК-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , рік випуску 2011, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів шляхом безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Повний текст рішення складено 18.11.2024 року.
Суддя: І. Б. Чайкін