Провадження № 22-ц/812/1363/24 Суддя першої інстанції Микульшина Г.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 жовтня 2024 року м. Миколаїв Справа № 489/8687/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Тищук Н.О.,

при секретарі судового засідання Біляєвій В.М.,

без участі учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла його представниця ОСОБА_2 , на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 липня 2024 року, повний текст якого складено 03 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Микульшиної Г.А., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на дітей,

В С Т А Н О В И В:

29 грудня 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на дітей.

Позов обґрунтовувала тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2000 року по вересень 2015 року.

Від шлюбу мають п`ятьох дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На дітей на підстави різних рішень суду з відповідача було стягнуто аліменти.

Виконавчі документи на підставі вказаних рішень перебувають на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби.

Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо сплати аліментів виконував неналежним чином, внаслідок чого протягом тривалого часу утворилась заборгованість з виплати аліментів на кожного із дітей в межах різних виконавчих проваджень.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( НОМЕР_1 , судовий наказ Центрального районного суду м. Миколаєва № 2-н/489/1057/2018 від 11 грудня 2018 року ) у сумі 133 550.27 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВП № 60919470, виконавчий лист Центрального районного суду м. Миколаєва № 2/490/3051 від 10 грудня 2019 року) у сумі 157 488.72 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВП № 73232596, виконавчий лист Центрального районного суду м. Миколаєва № 2/490/959/2021 (490/5533/20) від 03 листопада 2023 року) у сумі 486 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 липня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів згідно судового наказу № 2-н/490/1057/2018, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 11 грудня 2018 року, виконавче провадження № 57969075, за період з серпня 2021 року по 13 вересня 2021 року в розмірі 133 550.27 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів згідно виконавчого листа № 2/490/3051, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 10 грудня 2019 року, виконавче провадження № 60919470, за період з серпня 2022 року по жовтень 2023 року включно, в розмірі 157 488,72 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів згідно виконавчого листа № 2/490/959/2021 (490/5533/20), виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 03 листопада 2023 року, виконавче провадження № 73232596, за період з вересня 2021 року по листопад 2023 року включно, в розмірі 260 400 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 073 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що у матеріалах справи відсутні докази, що боржник вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання своїх зобов`язань зі сплати аліментів, а тому суд дійшов до висновку, що заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів виникла з вини самого відповідача, унаслідок його бездіяльності щодо виконання судових рішень.

При визначенні розміру пені за несвоєчасну сплату ОСОБА_1 заборгованості по аліментам за ВП № 73232596 ОСОБА_3 не було враховано, що періодично з жовтня 2021 року по грудень 2022 боржником частково здійснювалась оплата стягнутих з нього аліментів, що впливає на реальний розмір заборгованості, яка згідно розрахунку державного виконавця від 22 квітня 2024 за період з вересня 2021 року по листопад 2023 року включно становить 260 400 грн.

Доказів на спростування такого розрахунку позивачем суду не надано.

Враховуючи період виникнення заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № 73232596, здійснення відповідачем часткового погашення заборгованості у період з жовтня 2021 року по грудень 2022 року, повне припинення боржником виплати аліментів з січня 2023 року, розмір пені за прострочення виконання ОСОБА_1 аліментів за вказаним виконавчим провадженням становить більше ніж 500 000 грн.

Разом з тим, з урахуванням положень частини 1 статті 196 СК України, розмір пені за прострочення сплати заборгованості по аліментам за виконавчим провадженням № 73232596 не може перевищувати суму заборгованості по аліментам, відповідно позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню - в розмірі 260 400 грн.

Не погодившись з рішення суду відповідач подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів згідно виконавчого листа № 2/490/959/2021 за період з вересня 2021 року по листопада 2023 року включно, в розмірі 260 400 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цієї вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду Миколаївської області у справі № 490/5533/20 ухвалена 14 вересня 2021 року, а виконавчий лист в даній справі позивачка отримала лише 03 листопада 2023 року, тобто більше ніж через два роки після ухвалення рішення.

З моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів ОСОБА_1 почав добровільно оплачувати аліменти та продовжував це робити до початку запровадження військового стану в Україні.

З початком повномасштабного вторгнення військ рф на територію України відповідач тимчасового втратив дохід та припинив сплачувати аліменти, але в подальшому, за можливості, здійснював платежі, що підтверджується випискою з рахунку стягувача. Потім сплачував аліменти по можливості.

Відповідач припинив сплачувати аліменти не з власної вини, а за форс-мажорних обставин.

З огляду на зазначене відповідач вживав заходів для добровільного виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва по справі 490/5533/20 та вважає, що у діях останнього відсутня вина, оскільки неможливість оплачувати аліменти, яка тривала певний період сталася поза його волею.

Наразі відповідач сплачує аліменти.

Майже 6 місяців позивачка не вчиняла жодних заходів з виконання рішення суду про стягнення аліментів, при цьому не відповідала на звернення відповідача щодо надання реквізитів для добровільної сплати аліментних платежів.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що позивачка до дня звернення виконавчого листа до примусового виконання (01 серпня 2023 року) сама зверталася до відповідача про необхідність виконання рішення суду у добровільному порядку, повідомивши його про способи перерахування коштів, її номер банківського рахунку, або інші можливі способи перерахування аліментних платежів. Тому відсутні підстави для нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментних платежів за період з 14 вересня 2021 року (день подачі позову) по 01 серпня 2023 року (день відкриття виконавчого провадження) включно, оскільки у відповідача відсутня вина у виникненні заборгованості, а також відсутній умисел на ухилення від сплати заборгованості за аліментами.

Про відкриття виконавчого провадження ВП № 72396054 ОСОБА_1 довідався лише після пред`явлення до нього позову про стягнення пені на аліменти в даній справі, до цього будь-яких документів виконавчого провадження, в тому числі постанову про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 не отримував.

Після того, як відповідачу стало відомо про відкриття виконавчого провадження ВП № 72396054 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва по справі № 490/7100/21, він почав сплачувати заборгованість за аліментами, що вбачається зі звіту здійснення відрахування та виплат, а також розрахунку заборгованості по аліментах у рамках виконавчого провадження ВП № 72396054.

Від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві позивачка зазначала, що вважає вимоги апеляційної скарги необґрунтованими та безпідставними.

Нічого не заважало відповідачу добровільно сплачувати аліменти на її незмінний банківський рахунок, ніякого добровільного виконання своїх обов`язків ним не здійснювалось.

Про рішення суду про сплату аліментів відповідачу та його представнику було відомо, сума призначених аліментів їм також була відома.

Жодних доказів на підтвердження позиції боржника щодо нібито добровільного виконання та необізнаність відповідача про існування виконавчого провадження № 73232596 до суду не надано.

Квитанції додані до апеляційної скарги, код квитанції: 9339-9507-1461-6190 від 22 квітня 2024 року; код квитанції: 9347- 0445-9963-4974 від 02 липня 2024 року; код квитанції: 9350-0586-7296-1715 від 01 серпня 2024 року; код квитанції: 9339-2499-5363-0805 від 15 квітня 2024 року, не мають жодного відношення до розгляду даної справи.

Крім того, провадження по даній справі було відкрито 04 січня 2024 року, розрахунок пені по ВП № 73232596 (в частині якого оскаржується рішення суду) проведено за період з вересня 2021 року до листопада 2023 року.

При цьому під час розгляду справи судом першої інстанції було витребувано інформацію з банку щодо проведених боржником платежів за вказаний період на рахунок позивачки (що вкотре доводить що він був йому відомий), а також зобов`язано державного виконавця провести перерахунок заборгованості з урахуванням наданих боржником квитанцій.

Таким чином судом першої інстанції повно та всебічно було проведено розгляд даної справи, встановлено всі обставини та надано оцінку всім доказам у повному обсязі.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотання позивачки про участь у розгляді справи в режимі відеконференції було задоволено судом. Між тим спроби встановити відеозв`язок з позивачкою видалися безрезультатними. Згідно частин 5 статті 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. З огляду на приписи частини 2 статті 372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу без участі учасників справи за наявними у справі доказами.

Також 8 жовтня 2024 року перед судовим засіданням позивачка через засоби електронного зв`язку надіслала до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів на 34 аркушах, зазначивши, що відповідач був ознайомлений з такими доказами в матеріалах виконавчого провадження, а тому вона не направляли їх на його адресу.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3 статті 367 ЦПК України).

Стаття 183 ЦПК України передбачає необхідність повідомлення іншої сторони про заявлене клопотання з процесуальних питань та надання суду доказів на підтвердження такого повідомлення.

З огляду на викладені норми права позивачка доказів про надіслання клопотання іншій стороні не надала. Посилання на те, що відповідач міг бути ознайомлений з цими доказами при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження, апеляційний суд відхиляє, оскільки це є припущенням.

Отже ОСОБА_3 зазначених вимог процесуального закону не дотрималась, внаслідок чого відповідач позбавлений можливості висловити своєю думку з приводу заявленого клопотання.

Колегія суддів вважає, що підстави для задоволення клопотання ОСОБА_9 про приєднання до матеріалів справи письмових доказів відсутні.

З огляду на вказані норми процесуального права, колегія суддів вважає, що зазначене клопотання підлягає залишенню без розгляду, оскільки позивачкою порушено процесуальний порядок звернення до суду з таким клопотанням.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2000 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 9, 19-20).

Відповідно до рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2015 року по справі № 487/7474/15-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 21).

Згідно свідоцтв про зміну імені ОСОБА_10 змінила ім`я на « ОСОБА_14 » (а.с. 8), ОСОБА_11 змінила ім`я на « ОСОБА_15 » (а.с. 9).

11 грудня 2018 року Центральним районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ по справі № 490/9587/18 (провадження № 2-н/490/1057/18), відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти на дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в розмірі частки його заробітку (доходу) до досягнення ними повноліття.

22 грудня 2018 року згідно постанови головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області відкрито виконавче провадження № 57969075 з виконання судового наказу № 2-н/489/1057/2018, виданого 11 грудня 2018 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення аліментів з ОСОБА_1 .

Згідно постанови головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області у виконавчому провадженні № 57969075 від 14 листопада 2023 року заборгованість по аліментам в межах виконання судового наказу Центрального районного суду м. Миколаєва по справі № 2-н/489/1057/2018 складає 166 937.84 грн, що перевищує суму платежів за 1 рік, в зв`язку з чим на боржника накладено штраф на користь стягувача в розмірі 33 387.57 грн.

У відповідності до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 19 серпня 2022 року, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_3 за виконавчим провадженням № 57969075 станом на 13 вересня 2021 року (набрання чинності рішенням суду по справі № 490/5533/20) становить 166 937,84 грн.

В подальшому спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було змінено.

У відповідності до рішення Центрального районного суду м. Миколаєва по справі № 490/5533/20 від 07 червня 2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в твердій грошовій сумі в розмірі по 9 000 грн на кожну дитину (а.с. 98-100).

Згідно постанови Миколаївського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року по справі № 490/5533/20 рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2021 року змінено в частині розміру аліментів по 6 000 грн на кожну дитину (а.с. 101-103).

06 листопада 2023 року головним державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 73232596 з примусового виконання виконавчого листа № 2/490/959/2021 (490/5533/20), виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 03 листопада 2023 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в розмірі по 6 000 грн щомісячно (а.с. 12).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за ВП № 73232596, виконаному Інгульським відділом ДВС у місті Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса), станом на 06 грудня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів становить 486 000 грн. (а.с. 15).

22 квітня 2024 року державним виконавцем Інгульського відділу ДВС у місті Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) зроблено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 73232596 з урахуванням квитанцій, наданих боржником, та станом на 22 квітня 2024 заборгованість ОСОБА_1 за вказаним виконавчим провадженням становить 327 669 грн. Станом на 01 грудня 2023 року 260 400 грн.

Згідно постанови державного виконавця Інгульського відділу ДВС у місті Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) від 06 грудня 2023 року у виконавчому провадженні № 60919470 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів складає 224 983.88 грн, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 2 роки, в зв`язка з чим на боржника було накладено штраф на користь стягувача у розмірі 67 495.16 грн. (а.с. 11).

У відповідності до наданого ОСОБА_3 розрахунку, станом на 01 грудня 2023 року сума пені за ВП № 57969075 за період з липня 2020 року по вересень 2021 року становить 1 482 061.15 грн, за ВП № 60919470 за період з липня 2022 року по жовтень 2023 року 52 523.064 грн., за ВП № 73232596 за період з вересня 2021 року по листопад 2023 року 1 922 580 грн.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).

Абзацом першим частини 1 статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (частина 2 статті 196 СК України).

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.

Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини 1 статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини 1 статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У справі, яка переглядається в частині, що оскаржується, судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва по справі № 490/5533/20 від 07 червня 2021 року, яке змінено постановою Миколаївського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року визначено обов`язок ОСОБА_1 щодо стягнення на користь ОСОБА_3 аліментів на дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в твердій грошовій сумі в розмірі по 6 000 грн на кожну дитину.

06 листопада 2023 року головним державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 73232596 з примусового виконання вказаного судового рішення.

22 квітня 2024 року державним виконавцем Інгульського відділу ДВС у місті Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) зроблено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 73232596 з урахуванням квитанцій, наданих боржником, та станом на 22 квітня 2024 заборгованість ОСОБА_1 за вказаним виконавчим провадженням становить 327 669 грн. Станом на 01 грудня 2023 року 260 400 грн.

Отже, відповідач достеменно знав про свій обов`язок сплачувати щомісячно аліменти за рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва по справі № 490/5533/20 від 07 червня 2021 року на трьох дітей, проте не виконував свій обов`язок, у зв`язку з чим позивачка звернулася до державного виконавця з приводу примусового виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам за цим судовим рішенням та наявність форс-мажорних обставин, які перешкоджали відповідачу своєчасно та у визначеному судом розмірі сплачувати аліменти на дітей є неприйнятними, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цих обставин суду першої інстанції не надано, і не надано їх суду апеляційної інстанції.

Між тим за правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Посилання відповідача на наявність квитанцій про добровільну сплату ним аліментів було враховано судом першої інстанції при обрахуванні заборгованості по сплаті аліментів і розміру пені.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, апеляційним судом не встановлено та заявником таких не зазначено.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині не впливають.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині - без змін, розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла його представниця ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Н.О. Тищук

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2024 року.