Справа № 357/4488/24
Провадження № 2/357/2613/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу, укладеного без наміру створити сім`ю недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), у якому просив суд визнати недійсним шлюб, укладений 03.02.2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач наполягала на створенні сім`ї та реєстрації шлюбу, а тому 03.02.2024 року між сторонами було укладено шлюб, але з моменту укладення цього шлюб сторони не проживали разом, не були пов`язані спільним побутом, не мали спільного сімейного бюджету, відповідач не захотіла проживати в орендованому помешканні разом з позивачем, бо хотіла більш комфортабельних умов проживання. Позивач вважає, що його шлюб був фіктивним, укладеним без наміру створення сім`ї і набуття прав та обов`язків подружжя. Наразі ОСОБА_2 проживає в іншого чоловіка, про що сама повідомляла, а також повідомила позивача, що уклала шлюб тільки з причин того, що потребувала житло і жодних намірів створювати сім`ю вона не мала. Позивач вважає, що на час укладення шлюбу ОСОБА_2 не мала наміру створювати сім`ю та на думку позивача, суд має визнати шлюб недійсним на підставі ст. 40 СК України, бо шлюб є фіктивним, тобто укладеним відповідачем без наміру створити сім`ю і набути права та обов`язки подружжя.

У судовому засіданні позивач підтримав позов.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, за місцем реєстрації двічі отримала повістку про виклик в судове засідання, причини неявки суду не повідомила, правом на подачу відзиву не скористалася, жодних клопотань/заяв суду не направила.

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Ухвалою суду від 26.03.2024 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті на 13.05.2024 року.

В зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, розгляд справи було відкладено на 21.06.2024 року.

Протокольною ухвалою суду від 21.06.2024 року до матеріалів справи долучено документи, надані позивачем.

Вислухавши пояснення позивача, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03.02.2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який було зареєстровано Білоцерківським відділом ДРАЦС у Білоцерківському районі Київської області. Наведене підтверджено свідоцтвом про шлюб, актовий запис №77 /серія НОМЕР_1 / (а.с. 9).

Встановлено, що позивач з 28.10.2023 року орендує житло в АДРЕСА_1 . Наведене підтверджено копією Договору оренди житлового приміщення (а.с.48-50).

Позивач надав до матеріалів справи копії платіжних інструкцій в підтвердження перерахунків коштів на рахунок відповідача та її матері (а.с.10-14)

Позивач надав до матеріалів справи чек в підтвердження придбання ювелірних виробів в магазині «Золотий вік» (а.с.15).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 , яка знайома з позивачем з 2020 року, проживають в одному районі міста Києва, суду показала, що часто спілкується з позивачем, буває в нього дома, та жодного разу не бачила його дружину. Свідок була обізнана, що позивач 03.02.2024 року одружився, але його дружина не переїхала жити до позивача.

Як було встановлено судом, шлюб між сторонами проіснував не тривалий час. Позивач особисто ствердив, що уклав шлюб з відповідачем добровільно, мав намір створити сім`ю.

Як на підставу для визнання укладеного шлюбу недійсним, позивач вказав, що на час укладення шлюбу ОСОБА_2 не мала наміру створювати сім`ю та набувати прав і обов`язків подружжя, їй потрібне було житло, а тому відповідач використовувала позивача лише для досягнення своїх цілей.

Суд критично оцінює таку позицію позивача, оскільки він повідомив, що не має власного житла, та ствердив, що він мав намір створити сім`ю, а наміри своєї дружини доводить, лише, своїми поясненнями, які є непослідовними та протирічать встановленим судом обставинам, не підтверджені належними і допустимими доказами. Позивач довільно трактує ставлення, думки і бажання відповідача чим доводить відсутність намірів у відповідача на створення сім`ї.

Суд має право прийняти посилання та твердження сторони лише у випадку їх належного доведення в ході розгляду справи, за виключенням випадків, коли такі обставини не потребують окремого доведення. При цьому сам лише факт відсутності заперечень іншої сторони проти таких посилань та тверджень не може вважатися їх визнанням.

Так, позивач в судовому засіданні пояснив, що з листопада 2022 року він був знайомий з ОСОБА_2 , спілкувалися онлайн, а також позивач приїздив до неї в місто Біла Церква, надавав їй кошти, на прохання відповідача, переказав її матері 10500 грн. На прохання відповідача, ОСОБА_1 погодився зареєструвати шлюб. При цьому, позивач не вказує, що мали місце якісь інші домовленості. 03.02.2024 року близько 13:00 позивач приїхав до м. Біла Церква, пішов з ОСОБА_2 до відділу РАЦС, зареєстрували шлюб, часу на роздуми не потребували, позивач військовий, а тому шлюб зареєстрували відразу. Потім сторони придбали продукти харчування в магазині «АТБ», дома у відповідача святково вдвох вечеряли, була шлюбна ніч, а наступного дня позивач поїхав в м. Київ, на службу. Ще декілька разів позивач приїздив до відповідача в м. Біла Церква з ночівлею. Дружина обіцяла переїхати жити до позивача в м. Київ, де він орендує квартиру та оскільки ОСОБА_2 так і не переїхала жити до нього, подружжя не влаштувало спільний побут, не вели спільного господарства, при цьому відповідач відновила попередні стосунки з іншим чоловіком, а тому, позивач вважає свій шлюб фіктивним.

Відповідно до ч.1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Реєстрації шлюбу передує певний порядок. Відповідно до ч.2 ст.28 СК України, заява про реєстрацію шлюбу подається чоловіком та жінкою особисто. Так само лише при особистій присутності чоловіка і жінки відбувається реєстрація шлюбу та видається свідоцтво про шлюб(ст.34 СК України).

У приватному праві недійсність може стосуватися або «вражати», зокрема, правочин, шлюб. Шлюб по своїй суті не є правочином, а тому до конструкції недійсності шлюбу положення ЦК України про правочини, зокрема й норми § 2 «Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону» глави 16 ЦК України, не можуть бути застосовані ( постанова КЦС ВС від 14.12.2021 у справі № 761/16077/19 )

В СК України закріплено три види недійсності шлюбу, який: (а) є недійсним в силу вказівки закону (стаття 39); (б) визнається недійсним за рішенням суду (стаття 40); (в) може бути визнаний недійсним за рішенням суду (стаття 41).

Згідно ч. 2 ст. 40 СК України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Відсутність мети щодо створення сім`ї може стосуватися як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім`ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, але в даному випадку вони пояснюються позивачем, як бажання ОСОБА_2 отримати певні права на проживання в орендованій квартирі позивача.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження своєї позиції в даній справі позивач надав суду копію витягу з роздруківки скріншотів з листування у додатку Viber.

Однак, суд не приймає до уваги такий витяг з переписки, оскільки електронне листування не дає змогу встановити його учасників, а відповідач не підтвердила дійсність даної переписки та такі витяги з листів не містять електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, і в даному випадку неможливо ідентифікувати відправника повідомлення та зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення чи доповнення.

Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення (Постанова ВС від 11 червня 2019 року у справі № 904/2882/18, від 24 вересня 2019 року у справі № 922/1151/18, від 28 грудня 2019 року у справі № 922/788/19, від 16 березня 2020 року у справі № 910/1162/19, від 19 січня 2022 року у справі №202/2965/21).

Відмовляючи в позові, суд виходить з того, що обставини укладення шлюбу між сторонами відповідають загальновизнаним у суспільстві нормам поведінки осіб, які мають бажання створити сім`ю та взяти взаємні зобов`язання. Суд приходить до висновку, що окреме проживання подружжя та не проведення святкової церемонії укладання шлюбу, а також, в силу нетривалих відносин, відсутність спільного побуту і ведення господарства, самі по собі не можуть бути підставою для визнання шлюбу недійсним (фіктивним). Припинення сімейних стосунків та наявні конфлікти, які виникали між подружжям, подружня зрада дружини, про що стверджував позивач - є підставою для розірвання шлюбу, а не для визнання його недійсним. (Аналогічні висновки містяться в постанові КЦС ВС від 18.01.2018 у справі № 285/720/16)

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. (Висновок ВС викладений у Постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17).

Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, надавши належну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення позову. Позивач скористався своїм правом на судовий захист, однак його позиція не знайшла свого підтвердження в ході розгляду даної справи.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то судові витрати покладаються на позивача (ст. 141 ЦПК України ).

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу, укладеного без наміру створити сім`ю недійсним - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 25.06.2024 року

Суддя О. Я. Ярмола