справа № 492/550/22
провадження № 2/492/76/24
РІШЕННЯ

Іменем України

19 вересня 2024 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області в складі:

головуючої судді - Гусєвої Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання Гамурар І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом, -

встановив:

Позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідачок про визнання за нею в порядку спадкування за законом право постійного користування на 1/3 частку земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 1,3 га, розташованої на території Главанської сільської ради, що залишилась після смерті батька позивачки ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який успадкував вказане нерухоме майно після смерті матері позивачки ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом спільного проживання зі спадкодавцею на момент її смерті, посилаючись на те, що батько позивачки ОСОБА_4 за життя не встиг оформити спадкових прав на вказане нерухоме майно після смерті своєї дружини ОСОБА_5 . Після смерті батька ОСОБА_4 позивачка своєчасно звернулася до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку не змогла через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, яка знаходилася в користуванні померлої ОСОБА_5 на підставі державного акту на право постійного користування землею, мотивуючи відмову тим, що вказана земельна ділянка перебувала у померлої на праві користування, яке припинилося у момент її смерті у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з зазначеною позовною заявою.

Позивачка та її представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явились, але до суду від представника позивачки надійшла заява, в якій просив суд про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивачки, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідачки, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явились, але до суду від них надійшли заяви, в яких просили суд про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали у повному обсязі, не заперечували проти їх задоволення.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням частини 3 статті 211 ЦПК України, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають з питань, пов`язаних з правом особи на спадкування, тому при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися положеннями ЦК України.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 05 червня 1975 року, НОМЕР_2 від 04 грудня 1971 року, НОМЕР_3 від 16 жовтня 1981 року, виданих Главанською сільською радою Арцизького бюро (відділу) РАЦС Одеської області, батьком ОСОБА_6 (т. 1 а. с. 4, 5, 100-102), позивачки у справі, та ОСОБА_7 (т. 1 а. с. 67, 88-90), ОСОБА_8 (т. 1 а. с. 70-71, 94-95, 96), відповідачок у справі, зазначено ОСОБА_4 , а їх матірю ОСОБА_5 , що також підтверджується повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 1, 6, від 05 червня 2020 року (т. 1 а. с. 6, 8, 10, 86, 92, 98, 132-133, 136-138, 142-144).

Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 віл 09 травня 1993 року, виданим Главанською сільською радою Арцизького району Одеської області, позивачка у справі змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_9 » на шлюбне « ОСОБА_10 », що також підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 4 від 05 червня 2020 року (т. 1 а. с. 7, 99, 139-141).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 23 червня 1991 року, виданого Главанською сільською радою Арцизького району Одеської області, ОСОБА_2 , відповідачка у справі, змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_9 » на шлюбне « ОСОБА_11 », щотакож підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 5 від 05 червня 2020 року (т. 1 а. с. 9, 87, 134-135).

Згідно зі свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_6 від 06 грудня 2004 року, виданим Виконкомом Главанської сільської ради Арцизького району Одеської області, ОСОБА_3 , відповідачка у справі, змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_9 » на шлюбне « ОСОБА_12 », що також підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 0 від 05 червня 2020 року (т. 1 а. с. 11, 93, 145-147).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 12 лютого 2018 року, виданого Арцизьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_4 , який доводився батьком позивачці та відповідачкам помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що також підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 7 від 05 червня 2020 року (т. 1 а. с. 15, 107, 130-131).

Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 від 14 лютого 2017 року, виданого Арцизьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_5 , яка за життя доводилась матір`ю позивачці та відповідачкам, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а. с. 14, 108).

З державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ОД № 018973 від 11 лютого 2002 року, виданого на підставі рішення ХХІІ сесії ХХІІІ скликання Главанської сільської Ради народних депутатів Арцизького району Одеської області № 142 від 29 жовтня 2001 року, вбачається, що за життя ОСОБА_5 , яка доводилась матір`ю позивачці та відповідачкам, належала на праві постійного користування земельна ділянка загальною площею 1,3 га для ведення особистого підсобного господарства (т. 1 а. с. 12-13).

Як вбачається з довідки № 407 від 23 червня 2022 року, виданої Главанським Старостинським округом Арцизької міської ради ОСОБА_5 на момент своєї смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_4 (т. 1 а. с. 16).

Згідно з копією спадкової справи № 169/2018 від 17 квітня 2018 року, заведеної після смерті ОСОБА_4 , батька позивачки, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 51606140 від 17 квітня 2018 року (заповіти/спадкові договори), Витягу про реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі № 51606207 від 17 квітня 2018 року, виданими Арцизькою державною нотаріальною конторою Одеської області, після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведено спадкову справу (а. с. 80-195), спадкоємцями якого є ОСОБА_1 , позивачка у справі, та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відповідачки у справі (т. 1 а. с. 109-110, 112).

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 73620776 (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), листа № 224/01-16 від 17 серпня 2023 року Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області щодо майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_5 спадкова справа не відкривалась (т. 1 а. с. 213, 214).

Протягом встановленого законом строку ОСОБА_1 , позивачка у справі, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття після смерті її батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщини у виді зазначеної земельної ділянки, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку не змогла через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, яка знаходилася у постійному користуванні померлої ОСОБА_5 на підставі державного акту на право постійного користування землею, мотивуючи відмову тим, що вказана земельна ділянка перебувала у померлої на праві користування, яке припинилося у момент її смерті, що підтверджується роз`ясненням Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області № 193/02-14 від 23 червня 2022 року (т. 1 а. с. 17).

Згідно з частиною 1 статті 86 ЦК Української РСР, чинного на час виникнення правовідносин щодо надання ОСОБА_5 , матері позивачки, земельної ділянки в користування для ведення особистого підсобного господарства, визначалось, що право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Відносини власності регулювалися Законом України «Про власність», вказаним кодексом, іншими законодавчими актами, зокрема ЗК України від 18 грудня 1990 року № 561-XII.

Згідно з частинами 1, 2 статті 7 ЗК України (1990 року), в редакції, яка діяла станом на 29 жовтня 2001 року, тобто на час виникнення права постійного користування землею у матері позивачки, користування землею могло бути постійним або тимчасовим, постійним визначалося землекористування без заздалегідь установленого строку.

Відповідно до частини 5 статті 7 ЗК України (1990 року) у постійне користування земля надавалася Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення особистого підсобного господарства.

Згідно з частиною 1 статті 22 ЗК України (1990 року), право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЗК України (1990 року), право постійного користування землею посвідчувалося державними актами, які видавалися і реєструвалися зокрема сільськими Радами народних депутатів.

Судом встановлено, що рішенням ХХІІ сесії ХХІІІ скликання Главанської сільської Ради народних депутатів Арцизького району Одеської області № 142 від 29 жовтня 2001 року за життя ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , було надано у постійне користування земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, на підставі якого нею 26 лютого 2002 року було отримано Державний акт на право постійного користування землею.

Також, судом встановлено, що після смерті матері позивачки ОСОБА_5 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняв спадщину батько позивачки ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді постійного користування земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства, однак за життя не встиг оформити спадкових прав на вказане постійне користування земельною ділянкою.

За змістом статті 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її.

Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , позивачка у справі, своєчасно звернулася до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане постійне користування земельною ділянкою не змогла через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане постійне користування земельною ділянкою, що знаходилося у померлої ОСОБА_5 на підставі державного акту на право постійного користування землею, мотивуючи відмову тим, що вказана земельна ділянка перебувала у померлої на праві постійного користування, яке припинилося у момент її смерті.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

З огляду на те, що позивачка не має можливості реалізувати своє право на спадкування права постійного користування вказаною земельною ділянкою у позасудовому порядку, то її право підлягає судовому захисту.

Відповідно до частини 2 статті 4 ЗК України (1990 року) припинення права користування земельною ділянкою чи її частиною може мати місце лише у випадках, передбачених статтями 27 і 28 цього Кодексу.

Статтями 27, 28 ЗК України (1990 року) не передбачено в якості підстави для припинення права користування смерть особи - користувача земельної ділянки.

Отже, у чинному на час видачі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою ЗК України (1990 року) не було передбачено такої підстави для припинення права постійного користування, як смерть користувача, також така підстава не передбачена ані статтею 140, ані статтею 141 діючого з 01 січня 2002 року ЗК України 2001 року.

Згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою визначалося як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Відповідно до пункту 6 Перехідних положень ЗК України 2001 року в редакції від 01 лютого 2002 року (на момент отримання померлою ОСОБА_5 державного акту на право постійного користування землею) громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні були до 01 січня 2005 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 вказані положення було визнано неконституційними і тому норма пункту 6 Перехідних положень ЗК України втратила юридичну силу, а право постійного користування земельною ділянкою залишилося у фізичних осіб, незважаючи на вичерпний перелік суб`єктів права постійного користування земельною ділянкою, закріплений у частині 2 статті 92 ЗК України 2001 року.

Конституційний Суд України вважав, що встановлення обов`язку громадян переоформити земельні ділянки, які знаходяться у постійному користуванні, на право власності або право оренди до 01 січня 2005 року, потребує врегулювання чітким механізмом порядку реалізації цього права відповідно до вимог частини 2 статті 14, частини 2 статті 41 Конституції України. У зв`язку з відсутністю визначеного у законодавстві відповідного механізму переоформлення громадяни не в змозі виконати вимоги пункту 6 Перехідних положень Кодексу у встановлений строк, про що свідчить неодноразове продовження Верховною Радою України цього строку. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт.

Згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя).

Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними.

Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Положення статті 13 Конституції України не виключає можливості для громадян користуватися землею на визначених у законі різних правових титулах, гарантуючи при цьому громадянам право власності на землю.

Стаття 92 ЗК України не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках станом на 01 січня 2002 року.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини відповідно до статті 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що на лежали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

У разі відсутності заповіту спадкування здійснюється за законом.

Отже, право постійного користування земельною ділянкою, яке мала на день смерті ОСОБА_5 , успадковується за законом, тому ОСОБА_4 , який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 шляхом спільного проживання зі спадкодавцею на момент її смерті, мав право отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, однак через власну смерть не оформив спадкових прав після смерті ОСОБА_5 .

Спадкоємцями першої черги за законом є діти померлого, дружина і батьки (стаття 1261 ЦК України).

ОСОБА_1 , позивачка у справі, та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відповідачки у справі, є спадкоємцями за законом майна померлого ОСОБА_4 .

Суд зазначає, що державний акт на право користування земельною ділянкою, що виданий на ім`я спадкодавиці ОСОБА_5 , є правовстановлюючим документом на вказану земельну ділянку.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у пункті 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику справах про спадкування» судам роз`яснено, що у порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно з частиною 2 статті 407 ЦК України, частиною 2 статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може відчужуватись і передаватись в порядку спадкування.

Відповідно до пункту 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Також, згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку, однак та обставина, що серед суб`єктів права постійного користування земельною ділянкою в цій статті не зазначено громадян України, не є підставою для припинення такого права у громадян, що набули його на підставі раніше діючого законодавства.

Враховуючи наведені обставини, очевидну необхідність дотримання балансу індивідуального та публічного інтересу у вирішенні вказаного питання, суд дійшов висновку, що право постійного користування земельною ділянкою може бути визнано таким, що успадковане позивачкою, оскільки право постійного користування земельною ділянкою відноситься до тих прав, які можуть бути успадковані.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що позивачка відповідно до закону успадкувала права, які за життя належали спадкодавцю, враховуючи, що заперечень проти позову не надійшло, визнання права постійного користування на земельну ділянку за позивачкою в порядку спадкування відповідає положенням чинного законодавства України.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про визнання права користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом на 1/3 вказаної земельної ділянки, оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачкою в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та вони не спростовані відповідачками.

Керуючись статтями 2, 7, 10, 11, 12, 13, 19, 48, 76-81, 83, 89, 95, 128, 211, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_9 ; зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ) в порядку спадкування за законом право постійного користування на 1/3 частину земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 1,3 га, розташованої на території Главанської сільської ради згідно державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ОД № 018973 від 11 лютого 2002 року, яке залишилось після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Арцизького районного суду

Одеської області Гусєва Н.Д.