УХВАЛА

15 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 201/12902/23

провадження № 61-14700ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року (у частині залишення без розгляду заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенка С. Ю. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу) у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Новобуд Сервіс» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ТОВ «Новобуд Сервіс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2024 року у задоволенні позову ТОВ «Новобуд Сервіс» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2024 року стягнуто з ТОВ «Новобуд Сервіс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 24 000,00 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «Новобуд Сервіс» задоволено частково.Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2024 року залишено без змін. Додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2024 року скасовано. Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Федорчука К. Ю. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено. Стягнуто з ТОВ «Новобуд Сервіс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 6 000,00 грн. Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенка С. Ю. про ухвалення судом додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишено без розгляду.

30 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року в частині залишення без розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, ухвалити нове рішення про залишення без змін додаткового рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2024 року в оскаржуваній частині.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права та не враховано висновки Верховного Суду щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу.

Згідно з частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Згідно з положеннями пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (стаття 246 ЦПК України).

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Такі висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14?382цс19).

Відповідно до частин четвертої, п`ятої, восьмої статті 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з частинами першою-третьою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Аналіз положень статті 126, частини восьмої статті 141 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що у випадку неподання доказів на підтвердження витрат протягом визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат, зроблена стороною до закінчення судових дебатів у справі, повинна залишатися судом без розгляду, якщо причини пропуску цього строку не є поважними.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за участі представників відповідачки ухвалено 08 квітня 2024 року, а заяву про ухвалення додаткового рішенняз доказами понесення витрат (договір про надання правової (правничої) допомоги від 01 березня 2023 року, акт виконаних робіт від 08 квітня 2024 року) адвокат Лисенко С. Ю. подав 24 квітня 2024 року.

Таким чином, апеляційний суд правильно виходив з того, що заявник пропустив строк, встановлений частиною восьмою статті 141 ЦПК України для подання заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, а отже обґрунтовано скасував додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2024 року та ухвалив нове судове рішення, яким залишив без розгляду заяву адвоката Лисенка С. Ю. про ухвалення судом додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

За встановлених в цій справі обставин апеляційний суд правильно застосував приписи частини восьмої статті 141 ЦПК України, за змістом яких у разі неподання доказів витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, така заява залишається без розгляду, якщо суд визнає причини пропуску процесуального строку неповажними. Такі висновки відповідають висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 369/7551/21 (провадження № 61-11491св22).

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що правильне застосовування апеляційним судом положень статей 137, 141 ЦПК України не викликає розумних сумнівів. А висновки апеляційного суду відповідають висновкам Верховного Суду, висловленим у зазначених вище постановах.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах) (пункт 4 частини другої статті 394 ЦПК України)..

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна скаргаОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року (у частині залишення без розгляду заяви представника ОСОБА_1 , - адвоката Лисенка С. Ю. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу) є необґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року (в частині залишення без розгляду заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенка С. Ю., про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу) у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобуд Сервіс» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович