Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Номер провадження 2/229/27/2024

Справа № 219/409/20

28 червня 2024 року

Дружківський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Погрібної Н.М., за участю секретаря Шемчука О.О., представника позивачів ОСОБА_1 , представника відповідача Донецької обласної прокуратури - Александрової О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дружківака в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Донецької обласної прокуратури про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури,

встановив:

Позивачі звернулись до суду з позовами до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Донецької обласної прокуратури про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, в якому ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 просять стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду по 1 000 000 грн. кожному та втрачений заробіток за весь час відсторонення від займаної посади в органах внутрішніх справ.

Позовна заява обґрунтована тим, що згідно вироку Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.05.2017 р., який ухвалою Донецького апеляційного суду від 25.11.2019 р. залишено без змін, позивачів визнано невинуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 162 ч. 2, 368 ч. 4 КК України. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 26.08.1992 р. по 26.08.2014 р., ОСОБА_4 з 21.04.2009 р. по 26.08.2014 р. проходили службу в Артемівському МВ ГУ МВС України в Донецькій області. Приблизно з липня 2013 р. по січень 2014 р. у зв`язку із проведенням досудового розслідування, позивачів неодноразово відсторонювали від займаних посад, що позбавляло їх можливості отримувати заробітну плату та утримувати сім`ї. При цьому, інших доходів у позивачів не було, тобто фактично у вищевказані періоди позивачі, завдяки неправомірних дій правоохоронних органів, були позбавлені доходу та засобу для існування. Позивачів незаконно було відсторонено від займаних посад, вони деякий час утримувались у слідчому ізоляторі, та в подальшому щодо них обирались запобіжні заходи, що є обмеженням їх конституційних прав. Досудове розслідування відносно позивачів здійснювалось у період з 20.06.2013 р. по грудень 2013 р., судове слідство тривало з січня 2014 р. по 25.11.2019 р., тобто протягом більше ніж 5 років, що призвело до стресу та погіршення стану здоров`я.

Відповідно до відзиву представника відповідача Держави України в особі Державної казначейської служби України, останній позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягів моральних страждань, враховуючи стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, при цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди необхідно врахувати положення ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, заданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994 р. № 266/94-ВР. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством. Вважає, що позивачами не доведено причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та тяжкими фізичними і моральними стражданнями на які посилаються позивачі, не надано доказів того, що моральні страждання виникли внаслідок дій відповідачів, не надано розрахунку моральної шкоди з належним обґрунтуванням. Отже, вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 1000 000 грн. є занадто перевищені та не відповідають вимогам розумності і справедливості.

Відповідно до письмових пояснень представника відповідача Донецької обласної прокуратури, останній просить задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 362 254 грн., на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 363 671 грн., на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 460 200 грн., мотивуючи тим, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 з 04.07.2013р. по 25.11.2019 р., ОСОБА_3 з 03.07.2013 р. по 25.11.2019 р., перебували під слідством та судом за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 162 ч. 2, 368 ч. 4 КК України. Вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.05.2017 р., який ухвалою Донецького апеляційного суду від 25.11.2019 р., залишено без змін, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано невинуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 162 ч. 2, 368 ч. 4 КК України та виправдано. Вважає, що моральна шкода повинна бути розрахована згідно ч. 3 ст. 13 Закону № 299-94-ВР. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 р.» мінімальна заробітна плата складає 4723 грн. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 р.» мінімальна заробітна плата складає 6000 грн. ОСОБА_2 , ОСОБА_4 знаходились під слідством та судом 6 років 4 місяці 22 дня (76,7 місяців), з 04.07.2013 р. - дата повідомлення про підозру ОСОБА_2 , з 03.07.2013 р. дата повідомлення про підозру ОСОБА_4 по 25.11.2019 р. (дата набрання вироком законної сили). Таким чином, розмір відшкодування має визначатися з мінімальної заробітної плати в сумі 4723 грн. (4723 грн. х кількість місяців перебування під слідством та судом). Отже, моральна шкода щодо ОСОБА_2 становить 362 254 грн. (76,7 х 4723 грн. = 362 254 грн.), щодо ОСОБА_4 моральна шкода становить 460 200 грн. (76,7 х 6000 грн. = 460 200 грн.) ОСОБА_3 знаходився під слідством та судом 6 років 4 місяці 23 дня (76,7 місяців), з 03.07.2013 р. (дата повідомлення про підозру) по 25.11.2019 р. (дата набрання вироком законної сили). Таким чином, розмір відшкодування чає визначатися з мінімальної заробітної плати в сумі 4723 грн. (4723 грн. х кількість місяців перебування під слідством та судом). Отже, моральна шкода становить 362 254 грн. (76,7 х 4723 грн. = 362 254 грн.). Вважає, що позивачами необґрунтовано зазначено суми відшкодування моральної шкоди 1 000 000 грн., з урахуванням моральних страждань та принижень честі та гідності тощо, не надано доказів заподіяння таких немайнових витрат. Також, позивачами не надано необхідних документів втрати доходу та наявність або відсутність певних доходів.

Відповідно до додаткових письмових пояснень представника відповідача Донецької обласної прокуратури, останній просить задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 122 832 грн., на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 122 832 грн., на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 122 832 грн., мотивуючи тим, що Донецькою обласною прокуратурою 14.10.2022 р. подано відзив, в якому прокуратура просила суд позовні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити частково, відшкодувавши ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 моральну шкоду на суму 514 359 грн кожному. В іншій частині позовних вимог просив відмовити. Вказана позиція обгрунтована наступним. За ч. 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір мінімальної заробітної плати визначається законом України про державний бюджет на відповідний рік. За п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Під час розрахунку розміру моральної шкоди, завданої позивачам, прокуратура керувалася нормами ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік», відповідно до якої мінімальна заробітна плата з 01.10.2022 р. складала 6 700 грн. Враховуючи, що кожен з позивачів знаходився під слідством та судом 6 років 4 місяці 23 дні (76,77 місяці), відповідно до діючого на момент подачі відзиву законодавства, у кожного з них виникало право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 514 359 грн. (76,77 місяців х 6 700 грн). Однак, абзацом 3 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» визначено, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень. Таким чином, вважав, що у кожного з позивачів виникло право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 122 832 грн (76,77 місяців х 1600 грн).

Ухвалами судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27.01.2020 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Державної казначейської служби, третя особа Прокуратура Донецької області, про стягнення матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03.02.2020 р. об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби, третя особа Прокуратура Донецької області, про стягнення матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратурита за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби, третя особа Прокуратура Донецької області, про стягнення матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, відкладено підготовче судове засідання.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21.01.2021 р. об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Державної казначейської служби, третя особа Прокуратура Донецької області, про стягнення матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратурита за позовом ОСОБА_4 до Державної казначейської служби, третя особа Прокуратура Донецької області, про стягнення матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27.09.2022 р. Донецька обласна прокуртура виключена з числа третьої особи та залучена в якості співвідповідача, змінено відповідача Державну казначейству службу України на належного Державу України в особі Державної казначейської служби України.

Розпорядженням Голови Верховного суду України № 61 від 21.10.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Артемівський міськрайонний суд Донецької області)» змінено територіальну підсудність Артемівського міськрайонного суду Донецької області на Дружківський міський суд Донецької області.

Згідно Протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду, 06.02.2023 року цивільна справа № 219/409/20, 2/229/759/2023 відповідно до Рішення зборів суддів Дружківського міського суду Донецької області № 6 від 08 листопада 2022 року, була розподілена судді Дружківського міського суду Донецької області Погрібній Н.М.

В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав, з підстав викладених в позовних заявах, додатково пояснив, що судовий процес щодо притягенння позивачів до кримінальної відповідальності проходив у період з січня 2014 р. по 03.06.2020 р., тобто по день винесення постанови Верховного Суду від 03.06.2020 р. про залишення без змін вироку Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.05.2017 р. та ухвали Донецького апеляційного суду від 25.11.2019 р.

Представник відповідача Донецької обласної прокуратури в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, з підстав викладених у письмових поясненнях.

Представник відповідача Державна казначейства служба України в особі Державної казначейської служби Українив судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно копії вироку Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.05.2017 р., який ухвалою Донецького апеляційного суду від 25.11.2019 р. залишено без змін, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 4 ст. 368 КК України (т.2 а.с.16-36).

Постановою Верховного Суду від 03.06.2020 р. вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.05.2017 р. та ухвала Донецького апеляційного суду від 25.11.2019 р. залишено без змін (т.3 а.с.40-41).

ОСОБА_2 з 15.09.2003 р. по 26.08.2014 р., ОСОБА_3 з 26.06.1992 р. по 26.08.2014 р., ОСОБА_4 з 21.04.2009 р. по 26.08.2014 р., проходили службу в органах внутрішніх справ України, що підтверджується копіями трудових книжок серії НОМЕР_1 від 23.06.2002 р., серії НОМЕР_2 від 06.06.1989 р., серії НОМЕР_3 від 03.10.2005 р. відповідно (т. 1 а.с.9-12, 54-55, т. 2 а.с.11-12).

ОСОБА_3 з 03.02.2014 р. по 19.02.2014 р. знаходився на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні ЦРЛ м. Артемівська, що підтверджується копіями епікризу від 19.02.214 р. та лікарняного, виданих ЦРЛ м. Артемівська (т. 1 а.с.75,76).

ОСОБА_4 24.07.2019 р. встановлена 3 групи інвалідності строком до 24.07.2022 р. (т.2 а.с.13).

З листів ліквідаційної комісії Артемівського МВ (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) ГУМВС України в Донецькій області від 02.03.2020 р. вбачається, що розрахувати суму втраченого заробітку щодо ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не надається можливим у зв`язку з тим, що преміювання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ здійснювалось на підставі щомісячного наказу по відділу, відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання та економії фонду грошового забезпечення (п.2.15.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС від 31.12.2007 № 499) (т.1 а.с.118, 120).

З листа ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Донецькій області № 55 лк від 01.04.2021 р. вбачається, що ОСОБА_4 з липня 2013 р. по січень 2014 р. проходив службу та отримував грошове забезпечення в Артемівському МВ, яке є юридичною особою публічного права. ГУМВС України в Донецькій області не нараховувало та не виплачувало грошове забезпечення працівникам Артемівського МВ, тому не є володільцем витребуваної судом інформації (т.2 а.с.98).

З довідки про грошове забезпечення з урахуванням всіх видів виплат, в тому числі в натуральній формі щодо ОСОБА_6 з 01.07.2013 р. по 31.01.2014 р. вбачається, що згідно з наказом ГУМВС України в Донецькій області від 19.07.2013 р. № 216 о/с ОСОБА_2 був відсторонений від займаної посади в період з 04.07.2013 р. по 04.09.2013 р., згідно з наказом ГУМВС України в Донецькій області від 22.01.2014 р. № 15 о/с ОСОБА_2 був відсторонений від займаної посади в період з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р. Згідно з п. 3.5.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС від 31.12.2007 № 499 (зі змінами) особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, відстороненим від посад відповідно до КПК України, з наступного дня після відсторонення від посад за період, протягом якого вони не перебували на посаді, виплачуються оклади за спеціальними званнями та надбавка за вислугу років (т. 1 а.с.119).

З довідки про грошове забезпечення з урахуванням всіх видів виплат, в тому числі в натуральній формі щодо ОСОБА_3 з 01.07.2013 р. по 31.01.2014 р. вбачається, що згідно з наказом ГУМВС України в Донецькій області від 19.07.2013 р. № 216 о/с ОСОБА_3 був відсторонений від займаної посади в період з 03.07.2013 р. по 03.09.2013 р., згідно з наказом ГУМВС України в Донецькій області від 27.11.2013 р. № 510 о/с ОСОБА_3 був відсторонений від займаної посади строком на два місяці з 21.11.2013 р., згідно з наказом ГУМВС України в Донецькій області від 22.01.2014 р. № 15 о/с ОСОБА_3 був відсторонений від займаної посади в період з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р. Згідно з п. 3.5.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС від 31.12.2007 № 499 (зі змінами) особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, відстороненим від посад відповідно до КПК України, з наступного дня після відсторонення від посад за період, протягом якого вони не перебували на посаді, виплачуються оклади за спеціальними званнями та надбавка за вислугу років (т. 1 а.с.121).

З довідки про грошове забезпечення з урахуванням всіх видів виплат, в тому числі в натуральній формі щодо ОСОБА_4 з 01.07.2013 р. по 31.01.2014 р. вбачається, що згідно з наказом ГУМВС України в Донецькій області від 19.07.2013 р. № 216 о/с ОСОБА_4 був відсторонений від займаної посади в період з 04.07.2013 р. по 04.09.2013 р., згідно з наказом ГУМВС України в Донецькій області від 22.01.2014 р. № 15 о/с ОСОБА_4 був відсторонений від займаної посади строком на два місяці з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р. Згідно з п. 3.5.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС від 31.12.2007 № 499 (зі змінами) особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, відстороненим від посад відповідно до КПК України, з наступного дня після відсторонення від посад за період, протягом якого вони не перебували на посаді, виплачуються оклади за спеціальними званнями та надбавка за вислугу років (т. 2 а.с.103).

Отже, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону № 266/94-ВР.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/2004/18, від 30 січня 2019 року у справі № 234/19443/16-ц.

Таким чином, з огляду на те, що Постановою Верховного Суду від 03.06.2020 року вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.05.2017 року, за яким позивачів виправдано, а також ухвала Донецького апеляційного суду від 25.11.2019 року були залишені без змін, суд приходить до переконання, що позивачі мають право на відшкодування завданої їм моральної шкоди за рахунок держави.

При цьому, необхідно зазначити, що закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1, пунктом 2 частини першої статті 2, пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР винесення органом досудового розслідування постанови про закриття кримінального провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 284 КПК України (у зв`язку з не встановленням достатніх доказів винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати) надає право фізичній особі на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебував під слідством та судом з 04.07.2013 року (з моменту повідомлення про підозру) і до 03.06.2020 року, що становить 82 місяця і 29 днів. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували під слідством та судом з 03.07.2013 року (з моменту повідомлення про підозру) і до 03.06.2020 року, що становить 82 місяця і 30 днів.

У відповідності до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

З аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення положення «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один строк у конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства»).

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює весь період провадження.

У кримінальному провадженні відлік часу, на думку ЄСПЛ, починається з моменту висунення обвинувачення в широкому розумінні цих слів. Тобто, сюди включається й арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування, й «інші дії, що мають на увазі схожі твердження і що істотно впливають на становище підозрюваного» (справа «Екле проти ФРН»). У п. 253 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» йдеться: «Суд зазначає, що момент, з якого ст. 6 починає застосовуватись до «кримінальних» питань, залежить від обставин справи. Провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд віддавати перевагу «сутнісній», а не «формальній» концепції «обвинувачення», про яке йдеться у п. 1 ст. 6 (див. п. 62 рішення ЄСПЛ від 18.01.2007 року у справі «Шубінський проти Словенії»)».

Зазначені висновки суду, також узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 31.10.2018 року у справі № 383/596/15, в якій зокрема зазначено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, починаючи з моменту порушення кримінальної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 266/94-ВР розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу).

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Згідно з частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою, структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання. Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів.

Відповідно до пункту першого Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (далі - Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Згідно з пунктом четвертим даного Положення Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

У пунктах 3, 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) у тому числі шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Вступивши до Ради Європи (1995 р.) і ратифікувавши 17 липня 1997 р. зазначену Конвенцію та ряд Протоколів до неї (Перший протокол і Протоколи №№ 2, 4. 7 та 11), Україна визнала її чинність у національній правовій системі та обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини з усіх питань, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Застосування положень Європейської конвенції та прецедентної практики Європейського Суду з прав людини національними судами при вирішенні справ про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, є необхідним, оскільки відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства.

У відповідності до пункту 5 статті 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування.

Європейський Суд з прав людини в рішенні по справах «Світлорусов проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Корнейкова проти України», «Мироненко і Мартенко проти України» констатував порушення пункту 5 статті 5 Конвенції з огляду на неможливість для заявників отримати відшкодування шкоди, завданої національними органами у контексті провадження в їхніх кримінальних справах.

Таким чином, проаналізувавши надані суду докази у їх сукупності, враховуючи обставини, викладені у вироку суду про визнання позивачів невинними в інкримінованих їм злочинах, який набрав законної сили, суд приходить до висновку про доведеність факту понесення позивачами моральних страждань та переживань з приводу порушеної кримінальної справи та розгляду кримінального провадження, що призвели до погіршення стану здоров`я, зміни звичного укладу життя та порушення нормальних життєвих зав`язків.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» , провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У відповідності до ч. 4 ст. 17 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", якщо для з`ясування обставин щодо наявності у громадянина моральної шкоди виявиться потреба в спеціальних знаннях, суд може призначити належну експертизу, висновок якої оцінюється поряд з іншими доказами у справі.

Відповідно до положення ч. 5 ст. 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Мотивуючи заподіяну шкоду позивачі зазначали, що у зв`язку з порушенням проти них кримінальної справи, вони зазнали негативного впливу та були змушені пристосовуватися до несприятливих умов, у них погіршились їх відносини з оточуючими, вони повинні були виправдовуватися перед родичами, друзями, колегами, що принизило їх честь, гідність та ділову репутацію, а тривала нервова напруга призвела до появи негативних змін у стані здоров`я, таких як швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, замикання в собі, фіксованість на негативних переживаннях, невпевненість у собі.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», у місячному розмірі: з 1 січня - 7100 гривень, з 1 квітня- 8000 гривень, тобто на час розгляду справи в суді, мінімальна заробітна плата становить 8000 грн.

Початок перебігу строку перебування під слідством суд рахує, з моменту пред`явлення підозри, з 04.07.2013 року по 03.06.2020 року щодо ОСОБА_2 , 03.07.2013 р. по 03.06.2020 р. щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (ухвалення ВС постанови), а тому на думку суду загальний строк складає 82 місяця 29 днів та 82 місяця 30 днів відповідно.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України.

Крім того, судом з`ясовано чинники, які враховуються під час визначення розміру відшкодування, а саме негативні наслідки, які продовжувалися для позивачів винесення виправдального вироку, щодо них, тобто враховано характер і обсяг страждань, яких зазнали позивачі, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у їх життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Як роз`яснено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду із урахуванням ст. 23 ЦК України та Постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Таким чином, законом визначений мінімальний розмір моральної шкоди, яка відшкодовується, та не встановлено граничний розмір такої шкоди.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи, з врахуванням обставин викладених у вищевказаній Постанові Пленуму Верховного Суду України.

Приймаючи до уваги вищевикладене та з урахуванням часу перебування позивачів під слідством і судом, суд прийшов до висновку, що в даному випадку підлягає стягненню моральна шкода в розмірі кратному мінімальному розміру заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Таким чином, мінімальний розмір відшкодування позивачу ОСОБА_2 моральної шкоди за 82 місяця і 29 днів перебування під слідством чи судом, відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» становить 663 733, 33 грн. (8000 х 82 = 656 000; 8000:30 х 29 = 7733,33).

Таким чином, мінімальний розмір відшкодування позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 моральної шкоди за 82 місяця і 30 днів перебування під слідством чи судом, відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» становить 664 000, 00 грн. (8000 х 82 = 656 000; 8000:30 х 30 = 8000).

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV (Станков) v. BULGARIA (Болгарії) § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Відповідно до ч. 2 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

При цьому, суд враховує, що визначений законом розмір - є мінімальним, який гарантований державою, а тому суд, виходячи із обставин конкретної справи може визначити і більший розмір відшкодування, оскільки обмежень щодо максимального розміру закон не містить.

Згідно позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Здійснення безпосереднього списання коштів казначейством передбачено п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, Державна казначейська служба України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (у редакції від 30 січня 2013 року) (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе зобов`язати державу України в особі Державної казначейської служби Українивиплатити з рахунку державного бюджету позивачу ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 663 733, 33 грн., позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі по 664 000, 00 грн. кожному.

Стосовно посилань представника Донецької прокуратури на те, що абзацом 3 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» визначено, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень, суд зазначає наступне.

Вирішуючи спір по суті суд дійшов висновку, що у даній категорії справ наведене положення ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» не може застосовуватись, оскільки спірні правовідносини виникли раніше та з огляду на наступне.

Суд зауважує, що ані Бюджетним кодексом України, ані Кодексом законів про працю України, ані Законом України «Про оплату праці», ані Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено можливість запровадження Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду.

Конституційний Суд України у своїх Рішеннях від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 неодноразово наголосив на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

Отже, ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024рік» в частині визначення розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн, не підлягає застосуванню при вирішенні спору у цій справі.

Саме Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме його норми визначається порядок розрахунку розміру моральної шкоди у спірних правовідносинах. До вказаного Закону не вносились зміни і він не містить норми, яка передбачає відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством і судом виходячи із розрахункової величини, установленої Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Керуючись наведеними висновками Конституційного Суду України, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру компенсації моральної шкоди, гарантованого Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на момент ухвалення судового рішення, тобто з суми 8000,00 грн.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково.

Щодо відшкодування втраченого заробітку за час відсторонення від займаної посади, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 7 ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Таким законом, є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР від 01.12.1994 (далі - Закон № 266/94-ВР).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону № 266/94-ВР відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону № 266/94-ВР у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Як вбачається з п.п. 1, 11 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Частинами 1, 2 ст. 7 Закону № 266/94-ВР передбачено, що термін перебування під вартою, термін відбування покарання, а також час, протягом якого громадянин не працював у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), зараховується як до загального трудового стажу, так і до стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, безперервного стажу. Трудовий стаж робітників і службовців, а також стаж роботи осіб, які працювали на підставі членства (в кооперативі, колгоспі тощо), обчислений із зарахуванням періодів, зазначених у частині першій цієї статті, враховується при наданні робітникам, службовцям і зазначеним особам різних пільг і переваг, в тому числі при призначенні пенсій і допомоги по державному соціальному страхуванню. Робітникам і службовцям цей стаж враховується також при призначенні пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, при встановленні розмірів місячних ставок (посадових окладів) залежно від тривалості роботи за спеціальністю, а також при виплаті разової винагороди або відсоткових надбавок за вислугу років.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону № 266/94-ВР у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, дізнавач, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 266/94-ВР розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін із дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

З метою визначення порядку застосування Закону № 266/94-ВР спільним наказом № 6/5/3/41 від 04.03.1996 Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України затверджене відповідне Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (далі - Положення).

Пунктом 6 вказаного Положення встановлено, що відповідний орган, зазначений у п. 11 цього Положення, одночасно з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього Положення. У повідомленні зазначається перелік тільки тих вимог, на які цей громадянин має право претендувати.

Згідно з пунктами 11, 12 Положення для визначення розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

У місячний термін із дня звернення громадянина один з органів, перелічених в п. 11 Положення, залежно від того, хто з них розглядав справу, витребовує від відповідних державних та громадських організацій усі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною першою статті 12 Закону № 266/94-ВР постанову.

Пункт 12 Положення містить вимоги щодо змісту такої постанови. У разі незгоди з винесеною постановою громадянин має право оскаржити її відповідно до положень цивільного процесуального законодавства до суду .

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Щодо наявності у позивачів права на відшкодування шкоди, суд зазначає наступне.

Оскільки, позивачів вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.05.2017 р. у справі № 219/10727/2013-к було визнано невинуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 162 ч. 2, 368 ч. 4 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю в їх діях складів вказаних кримінальних правопорушень, відсторонення позивачів на підстави ухвали слідчого судді в межах цього кримінального провадження від займених посад є незаконним.

Крім того, із системного аналізу ч. 1 ст. 1176 ЦК України та ч. 2 ст. 1 Закону України № 266/94-ВР вбачається, що для виникнення права особи на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, достатньо лише наявності факту незаконного відсторонення особи від роботи (посади), і виникнення цього права не потребує встановлення вини посадової особи органів досудового розслідування, прокуратури та суду, за клопотанням та рішенням яких було здійснене таке відсторонення, та не залежить від її наявності чи відсутності.

Необхідно зауважити, що до висновку про незаконність відсторонення позивачів від займаних посад, суд дійшов зокрема беручи до уваги закріплений у ч. 1 ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості.

Як вбачається зі змісту вказаної правової норми у системному зв`язку з іншими нормами права та складовими Закону № 266/94-ВР, сама наявність факту постановлення виправдувального вироку суду беззаперечно вказує на незаконність дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду при, зокрема, відстороненні осіб від займаних посад в межах кримінального провадження, за результатами розгляду якого обвинувачені особи були виправдані.

Оскільки, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було незаконно відсторонено від посад в межах кримінального провадження, за результатами розгляду якого вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.05.2017 р. позивачі були виправдані, і внаслідок застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження виправдані особи зазнали шкоди, така шкода підлягає відшкодуванню, право на яке виникає в силу прямої вказівки закону.

Таким чином, ОСОБА_2 у період з 04.07.2013 р. по 04.09.2013 р., 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р., ОСОБА_3 у період з 03.07.2013 р. по 03.09.2013 р., з 21.11.2013 р. по 21.01.2014 р., з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р., ОСОБА_4 з 04.07.2013 р. по 04.09.2013 р., з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р., були незаконно відсторонені від займаних посад в Артемівському МВ (з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району) ГУМВС України в Донецькій області, а отже завдана їм шкода, а саме втрачений заробіток, підлягає відшкодуванню.

Щодо відшкодування суми втраченого заробітку, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 у період з 04.07.2013 р. по 04.09.2013 р., 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р., ОСОБА_3 у період з 03.07.2013 р. по 03.09.2013 р., з 21.11.2013 р. по 21.01.2014 р., з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р., ОСОБА_4 з 04.07.2013 р. по 04.09.2013 р., з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р., були відсторонені від займаних посад в Артемівському МВ (з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району) ГУМВС України в Донецькій області.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», втрачений заробіток відшкодовується виключно за час відсторонення від роботи чи посади та за час відбування кримінального покарання.

Судом встановлено період, в який позивачі фактично були відсторонені від посад, який складає щодо ОСОБА_2 - 88 робочих днів, щодо ОСОБА_3 126 робочих днів, щодо ОСОБА_4 88 робочих днів.

Судом було витребувано інформацію з МВС щодо розміру втраченого заробітку щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_4 , за період з 04.07.2013 р. по 04.09.2013 р. та з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р.; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_5 , за період з 03.07.2013 р. по 03.09.2013 р., з 21.11.2013 р. по 21.01.2014 р. та з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р.; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн НОМЕР_6 , за період з 04.07.2013 р. по 04.09.2013 р. та з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р., та їх одноденного розміру грошового забезпечення на день їх звільнення.

Як вбачається з листа Департаменту фінансово-облікової політики та бухгалтерського обліку від 31.03.2023 р., особисті картки з виплати грошового забезпечення та заробітної плати співробітників апарату Міністерства по 2015 р. включно передано на зберігання до галузевого державного архіву ДПРСД МВС України.

Проте, в галузевому державному архіві МВС документів про грошове забезпечення ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 не виявлено.

Разом з тим, суду надано інформацію про розмір грошового забезпечення за посадами, які відповідали посадам, на яких пребували ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 за період відсторонення останніх від займених посад.

З інформації про розмір грошового забезпечення, вбачається, що розмір грошового забезпечення працівника за посадою, відповідною посаді оперуповноваженого СБНОН Артемівського міського відділу (з обслуговання міста Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області, та званням «майор міліції», становить:

з 03.07.2013 р. по 31.07.2013 р. - 3578,49 грн.;

з 01.08.2013 р. по 31.08.2013 р. - 3825,29 грн.;

з 01.09.2013 р. по 03.09.2013 р. - 382,53 грн.;

з 21.11.2013 р. по 30.11.2013 р. - 1275,10 грн.;

з 01.12.2013 р. по 31.12.2023 р. - 3825,29 грн.;

з 01.01.2014 р. по 31.01.2014 р. - 3825,29 грн.;

з 01.02.2014 р. по 28.02.2014 р. - 3825,29 грн.;

з 01.03.2014 р. по 21.03.2014 р. - 2591,32 грн.

З інформації про розмір грошового забезпечення, вбачається, що розмір грошового забезпечення працівника за посадою, відповідною посаді оперуповноваженого СБНОН Артемівського міського відділу (з обслуговання міста Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області, та званням «капітан міліції», становить:

з 04.07.2013 р. по 31.07.2013 р. - 2640,31 грн.;

з 01.08.2013 р. по 31.08.2013 р. - 2923,20 грн.;

з 01.09.2013 р. по 04.09.2013 р. - 389,76 грн.;

з 21.01.2014 р. по 31.01.2014 р. - 1037,27 грн.;

з 01.02.2014 р. по 28.02.2014 р. - 2923,20 грн.;

з 01.03.2014 р. по 21.03.2014 р. - 1980,24 грн.

З інформації про розмір грошового забезпечення, вбачається, що розмір грошового забезпечення працівника за посадою, відповідною посаді оперуповноваженого СБНОН Артемівського міського відділу (з обслуговання міста Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області, та званням «старший лейтенант міліції», становить:

з 04.07.2013 р. по 31.07.2013 р. - 2328,14 грн.;

з 01.08.2013 р. по 31.08.2013 р. - 2577,59 грн.;

з 01.09.2013 р. по 04.09.2013 р. - 343,67 грн.;

з 21.01.2014 р. по 31.01.2014 р. - 914,63 грн.;

з 01.02.2014 р. по 28.02.2014 р. - 2577,59 грн.;

з 01.03.2014 р. по 21.03.2014 р. - 1746,12 грн.

Згідно вироку Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.05.2017 р., ОСОБА_3 , будучи працівником правоохоронного органу старшим оперуповноваженим сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Артемвського МВ (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області, мав звання майора міліції. ОСОБА_2 , будучи працівником правоохоронного органу оперуповноваженим сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Артемвського МВ (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області, мав звання капітана міліції. ОСОБА_4 , будучи працівником правоохоронного органу оперуповноваженим сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Артемвського МВ (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області, мав звання лейтенанта міліції.

ОСОБА_2 у період з 04.07.2013 р. по 04.09.2013 р., 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р., ОСОБА_3 у період з 03.07.2013 р. по 03.09.2013 р., з 21.11.2013 р. по 21.01.2014 р., з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р., ОСОБА_4 з 04.07.2013 р. по 04.09.2013 р., з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р., були відсторонені від займаних посад в Артемівському МВ (з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району) ГУМВС України в Донецькій області.

Враховуючи, що в галузевому державному архіві МВС України документів про грошове забезпечення ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 не виявлено, тому суд, при розрахунку суми втраченого заробітку, приймає до уваги інформацію про розмір грошового забезпечення за посадами, які відповідали займаним позивачами посадам за певний період.

Таким чином, сума втраченого заробітку, яка має бути відшкодована позивачам, складає:

ОСОБА_3 за період з 03.07.2013 р. по 03.09.2013 р., з 21.11.2013 р. по 21.01.2014 р., 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р. 23128,60 грн.;

ОСОБА_2 за період з 04.07.2013 р. по 04.09.2013 р., 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р. 11893,98 грн.;

ОСОБА_7 за період з 04.07.2013 р. по 04.09.2013 р., з 21.01.2014 р. по 21.03.2014 р. 10487,74 грн.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачі при подачі позову звільнені від сплати судового збору, судові витрати у справі у виді судового збору, слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 15, 16, 23, 1176 Цивільного кодексу України, положеннями Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», ст. 2, 4, 12, 76-82, 89, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_2 , іпн НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , іпн НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , іпн НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , до Держави України в особі Державної казначейської служби України, , адреса знаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, 6, Донецької обласної прокуратури, , юридична адреса: Донецька область м. Маріуполь вул. Університетська, 6, адреса знаходження: м. Дніпро вул. Майдан Озерний, 32, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, задовольнити частково.

Стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 663 733 (шістсот шістдесят три тисячі сімсот тридцять три) грн. 33 коп. та 11893 (одинадцять тисяч вісімсот дев`яносто три) грн. 98 коп. суму втраченого заробітку.

Стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 664 000 (шістсот шістдесят чотири тисячі) грн. та 23128 (двадцять три тисячі сто двадцять вісім) грн. 60 коп. суму втраченого заробітку.

Стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 664 000 (шістсот шістдесят чотири тисячі) грн. та 10487 (десять тисяч чотириста вісімдесят сім) грн. 74 коп. суму втраченого заробітку.

В задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Погрібна