ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7432/24 Справа № 212/4386/24 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи

позивач: ОСОБА_1

відповідач ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги відповідача ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Мотуз Олександр Володимирович на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2024 року, ухвалене суддею Чайкіним І.Б. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 21 травня 2024 року,

УСТАНОВИВ

Адвокат Мотуз Олександр Володимирович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся 30 квітня 2024 року з позовом до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди.

Мотивуючи свою заяву тим, що ОСОБА_1 працював з грудня 2001 року в шкідливих умовах на підприємстві відповідача ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», внаслідок чого захворів на професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 26.03.2008 року йому вперше встановлено 50% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, третю групу інвалідності з наступним переоглядом.

Стан здоров`я позивача не покращувався, кожного разу він проходив переогляди де йому тільки відсотково підіймали ступінь втрати працездатності.

При переогляді 23.03.2021 року остаточно ОСОБА_1 визначено довідкою МСЕК ступінь втрати професійної працездатності 65% та третю групу інвалідності -БЕЗСТРОКОВО.

Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, позивач втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він не має змоги вести звичне життя та страдає на захворювання. Вказує на те, що самопочуття ОСОБА_1 не поліпшується, негативні зміни, які сталися є незворотними. Розмір моральної шкоди оцінює в сумі 400 000 гривень 00 копійок, яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві задоволені частково.

Стягнуто з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО - ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО - ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на користь держави судовий збір в сумі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

В решті позовних вимог відмовлено.

ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО - ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» оскаржило рішення суду в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати в повному обсязі та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову в повному обсязі.

При цьому, скаржник зазначає, що судом не взято до уваги те, що підприємство відповідача не було останнім місцем роботи позивача, де були шкідливі умови праці та умови для виникнення професійного захворювання.

Вказує, що судом вирішено питання про стягнення моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Суд зобов`язав відповідача робити те, що не передбачено законодавством, а саме здійснити виплату доходу позивачеві без виконання, визначеної Податковим кодексом України функції податкового агента, яка полягає у тому, що виплата доходу можлива лише з утриманням податку і за рахунок особи, що його отримує.

Окрім того, відповідач вказує, що позивач при працевлаштуванні на підприємство відповідача пройшов медичний огляд та був здоровий та придатний до роботи, професійних захворювань на підприємстві відповідача виявлено не було. На підприємстві відповідача ОСОБА_1 пропрацював 1 рік 8 місяців та протягом більше 14 років працював на інших підприємствах, а не у відповідача. Акт розслідування причин виникнення професійного захворювання проводився в ВАТ «СУХА БАЛКА» і, відповідно, саме цьому підприємству спеціалізованим профпатологічним закладом охорони здоров`я було направлено повідомлення за формою П-3, тому, з урахуванням положень п.116 Порядку №337, саме ВАТ «СУХА БАЛКА», є тим роботодавцем, шкідливі виробничі фактори на якому призвели до виникнення у позивача хронічного професійного захворювання.

Вважає, що позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди саме відповідачем. Звертає увагу на те, що позивачем вже були подані інші позови до ПрАТ «СУХА БАЛКА» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я. Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2024 року з ПрАТ «СУХА БАЛКА» на користь позивача вже стягнуто 260 000 грн. моральної шкоди.

В апеляційній скарзі представник позивач ОСОБА_1 адвокат Мотуз О.В., посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить змінити судове рішення в частині визначеного розміру моральної шкоди, збільшивши цей розмір до заявлених у позові вимог, тобто до 400 000 грн.

При цьому, представник позивача вказує на те, що судом першої інстанції при розгляді справи не було ретельно досліджено докази аби визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди відповідав критеріям статті 23 ЦК України та був співмірним завданій позивачеві шкоди з урахуванням принципів розумності, виваженості і справедливості, внаслідок чого, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є недостатнім для відшкодування моральних страждань позивача.

Відзиви на апеляційні скарги не подані.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача ОСОБА_2 , яка підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги відповідача, з викладених у ній підстав, просила оскаржуване судове рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача підлягає частковому задоволенню, тоді як апеляційна скарга відповідача не може бути задоволена, з наступних підстав.

Судом встановлено, та матеріалами справи, підтверджено, що ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» з 03.04.2000 року по 03.12.2001 року. Звільнений з підприємства у зв`язку з скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗОТ, що підтверджується копією трудової книги позивача (а.с. 21-23).

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №11 від 15.02.2008 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, робота ОСОБА_1 протягом 14 років 1 місяць. Наявність шкідливих умов праці згідно з картою атестації робочого місця підземного прохідника від 2005 року умови праці відносяться до третього класу третього ступеню шкідливості (п.13 акту). Особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: адміністрація ВАТ «ПГЗК» рудозбагачувальної фабрики №2, ВТ «Центральний ГЗК» шахта імені Орджонікідзе, ВАТ «СУХА БАЛКА» ШБУ та шахта «Ювілейна», а саме порушення вказаними підприємствами вимог ст.13 ЗУ «Про охорону праці» ст.153 КЗпП України (а.с. 11-12).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02.04.2013 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, робота ОСОБА_1 11 років 6 місяців в цеху в умовах шкідливих факторів. Причини виникнення професійного захворювання визначені в пункті 17 вказаного акту, зокрема, перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Враховуючи роботу ОСОБА_1 в шкідливих умовах праці протягом 13 років посадових осіб підприємства шахти «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка», які порушили законодавство про охорону праці встановити не можливо (а.с.16-17).

Відповідно до висновку МСЕК від 26.03.2008 року ОСОБА_1 первинно встановлено 50 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, третю групу інвалідності з наступним переоглядом (а.с.24).

Стан здоров`я ОСОБА_1 погіршувався та на чергових переоглядах йому було підвищено рівень втрати професійної працездатності до 65% з продовженням третьої групи інвалідності (а.с.24 зворотній-29 зворотній)

При переогляді 23.03.2021 року ОСОБА_1 підтверджено 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності - БЕЗСТРОКОВО ( а.с. 30-31).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , на підставі досліджених доказів наданих сторонами по справі, виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки підставою виникнення професійного захворювання у позивача слугувало, зокрема й виконання ним трудових обов`язків в певний період на підприємстві відповідача, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені ст.ст.153, 2371 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, та не може погодитись з доводами сторони відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову та завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до змісту п.1 ч.2 ст.23 ЦК України (в редакції 2004 року) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі №1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Також Конституційний Суд України у своєму рішенні від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 роз`яснив право застрахованих громадян, які є потерпілими на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Враховуючи, що відшкодування працівнику моральної шкоди у випадку, передбаченому ст.237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган та, як встановлено судом за Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №11 від 15.02.2008 рокувтрата працездатності позивача настала внаслідок професійних захворювань, спричинених негативними виробничими факторами та пов`язаними із виконанням безпосередніх трудових обов`язків позивачем, зокрема і на підприємстві відповідача, а роботодавець, у свою чергу, не забезпечив створення безпечних умов праці, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність провини відповідача у заподіянні моральної шкоди ОСОБА_1 ушкодженням його здоров`я, внаслідок чого існує необхідність відшкодування позивачу завданої моральної шкоди за рахунок, зокрема й ПрАТ «ЦГЗК», оскільки серед осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи є ВТ «Центральний ГЗК» шахта імені Орджонікідзе (а.с.11-12).

Так невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у нього професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

Доводи відповідача щодо вини самого позивача у виникненні у нього професійних захворювань, колегія суддів відхиляє, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

З оскаржуваного рішення вбачається, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, суд врахував тяжкість наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотність змін його здоров`я, розмір втрати працездатності, відсутність наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань та, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 65 %, встановлення третьої групи інвалідності - безстроково, період роботи на піідприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів з 03.04.2000 року по 03.12.2001 року, роботу відповідача на інших підприємствах ВАТ «ПГЗК» рудозбагачувальної фабрики №2, ВТ «Центральний ГЗК» шахта імені Орджонікідзе, ВАТ «СУХА БАЛКА» ШБУ та шахта «Ювілейна», адміністрація яких порушила вимоги ст.13 ЗУ «Про охорону праці» ст.153 КЗпП України, згідно акту №11 від 15.02.2008 року, загальний стаж роботи позивача в умовах шкідливих факторів згідно акту від 02.04.2013 року 11 років 6 місяців, визначив до стягнення розмір компенсації моральної шкоди у сумі 30 000 грн.

Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 щодо необґрунтовано заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р.(з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v.BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги, що внаслідок отриманих професійних захворювань позивач безстроково з 23.03.2021 року втратив 65% професійної працездатності з встановленням третьої групи інвалідності також безстроково, що свідчить про неможливість покращення стану здоров`я позивача у майбутньому, незважаючи на чисельні курси лікування, враховуючи стаж роботи ОСОБА_1 в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача майже 2 роки (1 рік та 08 місяців), характер немайнових витрат, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити цей розмір зі 30 000 грн. до 65 000 грн.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації позивачеві моральної шкоди за його працю в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача буде 65 000 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» ( далі Закон № 466), яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року), колегія суддів зазначає на наступне.

У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, щодо загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Колегія суддів зауважує, що застосування сполучника «а також» підтверджує, що згаданий перелік був доповнений новою нормою права, яка не змінює зміст інших складових частин пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачається, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20 (провадження № 61-1св21).

Крім того, у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі №599/645/21 (провадження №61-18490св21) викладено висновок про застосування нової редакції підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України в частині оподаткування сум відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, що компенсується, зокрема її батькам, згідно з яким такі суми не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платників податку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сума моральної шкоди, підлягає стягненню без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Керуючись ст.ст.367,374, 376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Мотуз Олександр Володимирович задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2024 року в частині розміру моральної шкоди змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на користь ОСОБА_1 з 30 000 грн. до 65 000 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 листопада 2024 року

Головуючий:

Судді: