ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4591/24 Справа № 932/541/23 Головуючий у першій інстанції: Цитульський В.І. Суддя у 2-й інстанції - Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 січня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.07.1997. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2018 зазначений шлюб було розірвано. Від цього шлюбу 30.08.2012 у них народились син ОСОБА_3 , 1999 року народження, та син ОСОБА_4 , 2012 року народження. Молодший син проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. 26.01.2012 між подружжям укладено шлюбний договір, згідно з положеннями якого визначено, що у випадку розірвання шлюбу чи окремого проживання подружжя, діти подружжя проживатимуть разом із дружиною, а чоловік зобов`язується утримувати дружину та дітей в розмірі не менше 5 прожиткових мінімумів для відповідної категорії осіб на кожного. Однак, в порушення умов шлюбного договору, відповідач матеріальну допомогу не надає, внаслідок чого утворилася заборгованість по сплаті аліментів. Тому позивачка, уточнивши позовні вимоги, просила стягнути на свою користь з відповідача заборгованість зі сплати аліментів на утримання колишньої дружини ОСОБА_5 та на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з грудня 2020 року по січень 2023 року включно у розмірі 652735 грн, а також пеню за прострочення сплати аліментів за шлюбним договором в сумі 665699 грн (а.с. 36-37 т.1).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів на утримання колишньої дружини ОСОБА_2 за період з грудня 2020 року по січень 2023 року в сумі 317600 грн, заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з грудня 2020 року по січень 2023 року в сумі 335135 грн, пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за грудень 2020 року - січень 2023 року, станом на 24.04.2023 в сумі 332585,30 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині задоволених позовних вимог з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову в задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та часткової зміни оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.07.1997 року, який розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2018 року у справі №199/5945/18 (а.с.5-9 т.1).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками, зокрема, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Бабушкінським відділом ДРАЦС Дніпропетровського МУЮ у Дніпропетровській області 07.09.2012 (а.с. 21 т.1).

26 січня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюбний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Котенок Т. В. за реєстровим номером 81 (а.с. 12-13 т.1).

Відповідно до пункту 15 шлюбного договору, у випадку розірвання шлюбу чи окремого проживання подружжя діти подружжя проживатимуть разом із дружиною. Дружина зобов`язується не чинити перепони вільному спілкуванню чоловіка з ними, проведення спільного часу, в тому числі відпочинку і відпусток з ним, виховання чоловіком дітей, а також, за бажанням дітей, тимчасового проживання дітей разом із чоловіком. Чоловік зобов`язується утримувати дітей подружжя до досягнення ними повноліття. Подружжя погодили розмір щомісячних аліментних зобов`язань чоловіка (у грошовій чи майновій формі) в загальній сумі не менше 5 (п`яти) прожиткових мінімумів для відповідної категорії осіб на кожну дитину подружжя. Крім того, чоловік оплачує або компенсує повністю документально підтверджені витрати, які здійснені дружиною на лікування, навчання та відпочинок дітей подружжя до досягнення кожною дитиною повноліття, а в разі навчання дитиною у вищому навчальному закладі до досягнення нею 21-річного віку. Відпочинок, навчання та лікування дітей подружжя за межами України попередньо погоджуються з чоловіком.

За змістом пункту 16 вказаного вище договору, у випадку розірвання шлюбу чи окремого проживання подружжя до досягнення кожною дитиною подружжя повноліття чоловік зобов`язався утримувати дружину. Подружжя погодили розмір щомісячних грошових виплат чоловіка на таке утримання дружини в загальній сумі не менше 5 (п`яти) прожиткових мінімумів для відповідної категорії осіб.

Судом також встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 вересня 2022 року у справі №200/5839/19 відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними пунктів 3 та 11 і внесення змін у пункти 15 та 16 шлюбного договору від 26.01.2012 року; рішення набрало законної сили 13.10.2022 (а.с. 5-9 т.1, 74-78 т. 2).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 23 грудня 2022 року про виправлення описки, у цивільній справі №175/4362/20 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2021 року скасоване та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментним зобов`язанням щодо утримання неповнолітньої дитини та дружини, стягнення додаткових витрат понесених у зв?язку з навчанням, стягнення щомісячних аліментних виплат. Зокрема, сягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), за період з травня 2018 року по листопад 2020 року включно, у відповідності до умов шлюбного договору від 26.01.2012 року, у розмірі 624635 (шістсот двадцять чотири тисячі шістсот тридцять п`ять) грн. 00 коп (а.с. 5-9, 10-11 т.1).

Також установлено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 березня 2024 року в цивільній справі №932/3916/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2023 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 пеню (неустойку) за прострочення сплати по аліментним зобов`язанням щодо утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з травня 2018 року по листопад 2020 року включно у розмірі 315085,00 гривень на користь ОСОБА_2 . В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказана вище постанова не оскаржувалась та набрала законної сили.

Суду не надано доказів передання відповідачем коштів позивачці у готівковій формі, або шляхом перерахування на рахунок, з призначенням відповідного платежу на виконання умов шлюбного договору за період з грудня 2020 року по січень 2023 року, зокрема, письмової розписки, меморіального доручення, іншого платіжного документу, тощо.

01 березня 2023 року позивачка направила відповідачу вимогу про виплату заборгованості по аліментам з грудня 2020 року по січень 2023 року включно у загальному розмірі 652735,00 грн, яка отримана останнім 13.03.2023 року, що підтверджується копією вказаної вимоги, копіями поштової квитанції, опису вкладення та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 48-50 т.1).

Частинами першою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України встановлено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Серед загальних засад регулювання сімейних відносин у частині другій статті 7 СК України закріплена можливість урегулювання цих відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Стаття 9 СК України визначає загальні межі договірного регулювання відносин між подружжям, а саме: така домовленість не повинна суперечити вимогам СК України, іншим законам та моральним засадам суспільства. Під вимогами законів у цьому випадку слід розуміти імперативні норми, що встановлюють заборону для договірного регулювання відносин подружжя.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (частини перша, друга статті 181 СК України).

Батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується (частина перша статті 189 ЦК України).

Статтею 185 СК України визначено порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (стаття 192 СК України).

Відповідно до частини першої статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Частиною другою статті 93 СК України передбачено, що майнові права та обов`язки подружжя як батьків можуть бути визначені шлюбним договором.

За змістом частини першої, другої статті 99 СК України сторони можуть домовитися про надання утримання одному з подружжя незалежно від непрацездатності та потреби у матеріальній допомозі на умовах, визначених шлюбним договором.

Якщо у шлюбному договорі визначені умови, розмір та строки виплати аліментів, то в разі невиконання одним із подружжя свого обов`язку за договором аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Встановлений частиною другою статті 189 СК України порядок стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса не може бути перешкодою для звернення за захистом порушених прав до суду. Окрім того, законодавець передбачив додаткову можливість спрощеного стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса саме в інтересах дітей з метою спрощення процедурних питань, але в жодному разі цим правом не обмежив право на судовий захист.

Договір, в тому числі шлюбний договір, насамперед, є категорією цивільного права, тому відповідно до статті 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми статей 3, 6 ЦК України щодо свободи договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статі 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

За змістом статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши факт укладення сторонами шлюбного договору 26 січня 2012 року; враховуючи, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за шлюбним договором в частині надання утримання на неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з грудня 2020 року по січень 2023 року включно належним чином не виконував; приймаючи до уваги погодження сторонами розміру щомісячних аліментних зобов`язань чоловіка в загальній сумі не менше 5 (п`яти) прожиткових мінімумів для відповідної категорії осіб на кожну дитину подружжя, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості з виплати на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з грудня 2020 року по січень 2023 року включно у розмірі 335135 грн, відповідно до умов пункту 15 шлюбного договору від 26 січня 2012 року.

Зазначена вище заборгованість розрахована, виходячи з п`яти розмірів прожиткових мінімумів для дітей віком від 6 до 18 років щомісячно у період з грудня 2020 року по січень 2023 року включно, що загалом становить 335135 грн. Відповідний детальний розрахунок заборгованості по аліментам наведений позивачкою у позовній заяві, є арифметично правильним та не спростований відповідачем (а.с. 2-3 т.1).

Також до стягнення з відповідача на користь позивачки підлягає заборгованість зі щомісячних грошових виплат на утримання позивачки, як матері спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за цей же період з грудня 2020 року по січень 2023 року включно в сумі 317600,00 грн., відповідно до умов пункту 16 шлюбного договору від 26 січня 2012 року.

Зазначена вище заборгованість розрахована, виходячи з п`яти розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб щомісячно за період з грудня 2020 року по січень 2023 року включно, та підтверджується наведеним у позовній заяві детальним розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростований відповідачем (а.с. 2-3 т.1).

Посилання апелянта на відсутність у шлюбному договорі від 26 січня 2012 року положень щодо строків виплати грошових коштів на утримання спільної дитини та колишньої дружини є безпідставними.

У пункті 15 шлюбного договору подружжя погодили розмір щомісячних аліментних зобов`язань чоловіка (у грошовій чи майновій формі) в загальній сумі не менше 5 (п`яти) прожиткових мінімумів для відповідної категорії осіб на кожну дитину подружжя.

За змістом пункту 16 вказаного вище договору, подружжя погодили розмір щомісячних грошових виплат чоловіка на таке утримання дружини в загальній сумі не менше 5 (п`яти) прожиткових мінімумів для відповідної категорії осіб.

Отже, сторони у шлюбному договорі від 26 січня 2012 року погодили щомісячні виплати аліментних зобов`язань на дитину та щомісячні грошові виплати на утримання дружини, обов`язок сплати яких виникає щомісяця та настає з першого числа наступного місяця. Будь-яких інших умов щодо строків виплати платежів, необхідність направлення вимог, тощо, шлюбний договір від 26 січня 2012 року не містить.

Таким чином, ненаправлення позивачкою письмової вимоги відповідачу до подання позовної заяви у даній справі не звільняє останнього від обов`язку здійснення щомісячних грошових виплат на користь позивачки та не є підставою для відмови у задоволенні вказаних вище позовних вимог.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за грудень 2020 року - січень 2023 року, станом на 24.04.2023 в сумі 332585,30 грн, колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Частиною другою статті 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Прозастосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року судам роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Згідно зі ст. 549 ЦКУ країни неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

За таких обставин пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х 1 % х кількість днів заборгованості. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

Стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань одним із батьків, рівність прав і обов`язків батьків щодо дітей, у тому числі й щодо їх утримання.

Положенням частини 1 ст.179 СК України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Наявність заборгованості зі сплати аліментів свідчить про те, що дитина була позбавлена майна, що належить їй за законом. Стягнення пені за прострочення виконання аліментних зобов`язань є механізмом захисту порушеного права дитини на належне утримання.

Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Тобто відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає в усіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Чинним законодавством передбачена презумпція вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. У зв`язку з цим на неї покладається тягар доведення протилежного. Якщо відповідач не спростує належним чином обставин позову, передбаченихстаттею 196 СК України, то це є підставою для покладення відповідальності зі сплати відповідної неустойки.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №208/7353/16.

Частиною другою статті 196 СК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Згідно складеного позивачкою розрахунку пені за прострочення сплати аліментів, на заборгованість зі сплати щомісячних платежів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з грудня 2020 року по січень 2023 року (сукупний розмір яких складає 335135 грн), загальний розмір пені станом на 20.04.2023 складає 646666,30 грн (а.с. 38 т.1).

Згідно копій довідок ТОВ «ТВГ «Український папір» №16/06/01 від 16.06.2023 та №29/11-01 від 29.11.2023 року, ОСОБА_1 займає посаду керівника регіонального структурного підрозділу, його дохід (за відрахуванням податків) у період з грудня 2022 по травень 2023 року склав 68878,73 грн (середньомісячний - 11479,79 грн), а з січня по жовтень 2023 року включно склав 124694,50 грн (середньомісячний - 12469,45 грн) (а.с. 159 т.1).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 05.02.2023, суми отриманих ОСОБА_1 сукупних доходів разом з податками і зборами становили: за 2018 рік - 15528335,32 грн, за 2019 рік - 302820,32 грн, за 2020 рік - 75268,97 грн, за 2021 рік - 89500,43 грн, за 2022 рік - 18230,93 грн (а.с. 62-65 т.1, 6-9 т.2).

Отже, враховуючи значне погіршення матеріального стану відповідача у спірний період з грудня 2020 року (початок формування заборгованості зі сплати аліментів за шлюбним договором) по квітень 2023 року (кінець періоду нарахування пені), порівняно із його доходами за 2019 рік у розмірі більше п`ятнадцяти мільйонів гривень, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені до 200000,00 грн.

Посилання відповідача на понесення збитків в господарській діяльності внаслідок обстрілу та пожежі на підприємстві (складському приміщенні у місті Харкові), учасником якого він став - є недоведеним; суду не представлено належних та допустимих доказів знаходження складу товариства, в якому відповідач є учасником, за адресою по АДРЕСА_1 , зокрема, відповідної копії договору оренди, тощо; клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, не перевірив належним чином наявність підстав для зменшення розміру пені по аліментам на дитину, тому оскаржуване рішення підлягає зміні в частині розміру стягнутої з відповідача в користь позивачки пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 332585,30 грн на 200000 (двісті тисяч) грн 00 коп.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутої на користь позивачки пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2024 року в частині розміру стягнутої з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінити з 332585,30 грн на 200000 (двісті тисяч) грн 00 коп.

В іншій частині рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова