Справа № 135/81/24
Провадження № 22-ц/801/1162/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Нікандрова С. О.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2024 рокуСправа № 135/81/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 21 березня 2024 року, ухвалене суддею Нікандровою С.О., в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину,

встановив:

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила збільшити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів на 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що 12 квітня 2023 року між сторонами було розірвано шлюб. У шлюбі у них народилося троє дітей, двоє з яких неповнолітні і одна дитина повнолітня: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судовим наказом Ладижинського міського суду Вінницької області від 10 березня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2023 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком ОСОБА_1 , за місцем реєстрації або проживання батька.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 11.12.2023 року припинено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платник аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, яку стягуються на підставі судового наказу Ладижинського міського суду Вінницької області від 10.03.2023 року у справі №135/262/23.

13 грудня 2023 року Ладижинським міським судом Вінницької області винесено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02 листопада 2023 року щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

На даний час з позивачем проживає неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якої з відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, в той час коли на утримання іншої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає з відповідачем, з позивача стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу).

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 21 березня 2024 року позов задоволено.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Ладижинського міського суду Вінницької області від 10 березня 2013 року у справі №135/262/23, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів на 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Починаючи з дня набрання рішенням законної сили, припинено стягнення аліментів на підставі судового наказу Ладижинського міського суду Вінницької області від 10 березня 2013 року у справі №135/262/23 (провадження №2-н/135/41/23).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 1000 (одну тисячу) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 у прибуток держави судовий збір в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Також просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати на правничу допомогу в сумі 3 000 гривень.

У скарзі зазначає, що позивачкою не зазначено жодної законної підстави, яка б надавала їй право на звернення до суду із позовом про збільшення розміру аліментів. Дійсно, він сплачує на користь позивача аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 в розмірі 1/6 частини свого заробітку (доходу), а позивачка сплачує аліменти на його користь на утримання сина ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини свого заробітку доходу, але в грошовому вимірі 1/6 від заробітку ОСОБА_1 становить 8 630,64 грн, а 1/4 від заробітку ОСОБА_2 становить 5 295,72 грн. Сума аліментів, яка ним сплачується, у 2,7 разів перевищує прожитковий мінімум на одну дитину, визначений законом. Позивачем подано безпідставний позов, спрямований на власне збагачення. Судом безпідставно взято до уваги докази, які були надані позивачам разом із відповіддю позивача на відзив. Суд вийшов за межі заявлених позовних вимог, змінивши підстави позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, зважаючи на стан здоров`я неповнолітньої ОСОБА_3 , розмір доходів відповідача, дійшов висновку, що на даному етапі життя дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде визначення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим задовольнив позовні вимоги, змінивши розмір аліментів шляхом його збільшення.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 02 червня 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 12 квітня 2023 року (а.с.9-13).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народився син ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 - дочка ОСОБА_3 (а.с.7).

Судовим наказом Ладижинського міського суду Вінницької області від 10 березня 2023 року у справі №135/262/23 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.6).

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2023 року у справі №135/1246/23 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком ОСОБА_1 , за місцем реєстрації або проживання батька (а.с.20-27).

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 11 грудня 2023 року у справі №135/1245/23 припинено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платник аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, які стягуються на підставі судового наказу Ладижинського міського суду Вінницької області від 10 березня 2023 року у справі №135/262/23 (а.с.14-17).

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 13 грудня 2023 року у справі №135/1461/23 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02 листопада 2023 року щомісячно і до досягнення дитиною повноліття (а.с.18).

ОСОБА_2 , зважаючи на те, що на утримання неповнолітнього сина вона сплачує 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), тоді як ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки сплачує 1/6 частини заробітку (доходу), вважає за доцільне збільшити розмір стягуваних аліментів, адже той розмір, який стягується, є недостатнім, у зв`язку з чим звернулася до суду із позовом про збільшення розміру аліментів.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Тобто, вказаною нормою передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17 та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №536/1557/17, від 30 червня 2020 року у справі №343/945/19.

Відповідно до частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18).

Суд першої інстанції, дослідивши надані позивачем докази щодо стану здоров`я дитини, а також щодо розміру витрат, які вона несе на придбання медичних препаратів, обстеження тощо, дійшов висновку, що розмір присуджених до стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 на даний час є недостатнім для належного утримання дитини, забезпечення її гармонійного розвитку, задоволення розумних потреб дитини, не може належно забезпечити її повноцінне харчування, одяг, навчання, оскільки останній час внаслідок погіршення стану здоров`я дитини, значно збільшилися потреби на її лікування.

Однак, виходячи з обставин даної справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зміну стану здоров`я та матеріального становища дитини на момент звернення ОСОБА_2 до суду із вказаним позовом, у зв`язку з недоведеністю позивачем наявності обставин, визначених статтею 192 СК України, з якими закон пов`язує можливість зміни визначеного за рішенням суду розміру аліментів.

Наявність підстав для збільшення розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що на утримання неповнолітнього сина, який проживає з відповідачем, вона сплачує аліменти у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу), у зв`язку з чим вона вважає за доцільне збільшити розмір стягуваних аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої Софії з 1/6 частки до 1/4 його заробітку (доходу). Крім того ОСОБА_2 вважає, що стягуваний з відповідача розмір аліментів не є достатнім для належного утримання доньки.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.

Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (постанова Верховного Суду від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20).

Зміст підстав позову ОСОБА_2 зводиться до того, що на двох спільних неповнолітніх дітей сторін ними сплачується різний розмір аліментів, і такий розмір аліментів у даному випадку є недостатнім для належного утримання дочки.

Справа повинна бути розглянута судом в межах предмету та підстав, зазначених позивачем у позовній заяві.

За змістом ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Зміна стану здоров`я неповнолітньої дочки не була підставою позову, а відтак суд першої інстанції не повинен був досліджувати вказану обставину.

Із заявою про зміну підстав позову не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі ОСОБА_2 не зверталася.

Про стан здоров`я дочки, понесення витрат на її лікування ОСОБА_2 зазначила лише у відповіді на відзив, до якого надала підтверджуючі докази. Вказані докази і лягли в основу оскаржуваного рішення.

Разом з цим, відповідно до ч. 1, 3 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частина 8 статті 83 ЦПК України визначає, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з частиною п`ятою статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Враховуючи викладене, підстав брати додані до відповіді на відзив докази в суду першої інстанції не було.

Крім того, варто зазначити, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (ст.185 СК України).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 не позбавлена права на звернення до суду із позовом про стягнення понесених нею витрат не лікування дочки, оскільки вони є додатковими витратами та можуть бути відшкодовані у порядку, передбаченому статтею 185 СК України.

Крім цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_2 просить збільшити частку, не зазначаючи скільки грошей вона отримує фактично, як аліменти, і лише при такій умові можливо дослідити питання достатності (чи недостатності) присуджених аліментів. ОСОБА_2 не спростувала позицію ОСОБА_1 про розмір в гривнях 1/6 частки доходів відповідача (8 630,64 грн), який на думку апеляційного суду є достатнім за обставин цієї справи.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 взагалі не обґрунтувала та не довела, що розмір аліментів, які сплачуються ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки, є недостатніми для належного утримання дочки, що є її процесуальним обов`язком.

Згідно з п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в законній силі залишатись не може та відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Частиною 1, 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 7 ст. 141 ЦПК України).

За таких обставин, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог та задоволенням вимог апеляційної скарги, відповідно до положень ст.141, п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне судовий збір в розмірі 1 816,80 грн, сплачений за подачу апеляційної скарги, компенсувати відповідачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відзиві на позов ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 1 500 грн, а також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 1 500 грн.

На підтвердження витрат на правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції, ОСОБА_1 надано:

- ордер серії АВ №1119296 від 28 лютого 2024 року на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Патраманським І.О. у Ладижинському міському суді Вінницької області на підставі договору про надання правової допомоги №6-ц від 17 лютого 2024 року (а.с.49);

- квитанцію від 17 лютого 2024 року про сплату ОСОБА_1 адвокату Патраманському І.О. 1 500 грн за надання правничої допомоги (а.с.52).

На підтвердження витрат на правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 надано:

- ордер серії АВ №1128583 від 20 квітня 2024 року на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Патраманським І.О. у Вінницькому апеляційному суді на підставі договору про надання правової допомоги №18-ц від 18 квітня 2024 року (а.с.95);

- договір №18-ц про надання правової допомоги від 18 квітня 2024 року, у п.7.2 якого зазначено, що гонорар адвоката складає 1 500 грн (а.с.99-100);

- розрахунок витрат на правничу допомогу від 20 квітня 2024 року (а.с.96);

- акт прийому-передачі виконаних робіт (послуг) від 20 квітня 2024 року (а.с.98);

- квитанцію від 20 квітня 2024 року про сплату ОСОБА_1 адвокату Патраманському І.О. 1 500 грн за надання правничої допомоги (а.с.97).

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У ч. 3, 4 ст.137ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витратна оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Що стосується витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем в суді першої інстанції, то підстави для їх стягнення відсутні, оскільки гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

ОСОБА_1 до відзиву на позов договору про надання правової допомоги №6-ц від 17 лютого 2024 року не додав, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості встановити, які саме умови були погоджені між сторонами договору, зокрема, в частині сплати гонорару.

Тому, за відсутності договору, витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції не можна вважати підтвердженими, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення цих витрат на користь відповідача.

Що стосується витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, то враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, критерій реальності адвокатських витрат та розумність їхнього розміру, виходячи з обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку, що слід стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу, понесені ним в суді апеляційної інстанції, в розмірі 1 500 гривень.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 21 березня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину відмовити.

Судовий збір в розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 80 копійок, сплачений за подачу апеляційної скарги, компенсувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді М.В. Матківська

В.В. Сопрун