Провадження № 2/947/4299/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2024 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.

представника позивача адвоката Голєвої С.В.

представника відповідача адвоката Данилюка А.Б.

розглянувши за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення у порядку регресу частини оплати житлово-комунальних послуг, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 18.06.2024 надійшла позовна заява ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 , у порядку регресу, частини оплати житлово-комунальних послуг за 2015-2023 роки та інфляційних витрат і 3% річних, у загальному розмірі 33 751,22 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач як власник частки 4-кімнатної квартири несе всі розходи по оплаті житлово-комунальних послуг , а відповідач , який успадкував у власність частини цієї квартири і повинен нести витрати на утримання власності , в тому числі і на ремонт та житлово-комунальні послуги , пов`язані із утриманням будинку та прибудинкової території , має повернути позивачу частину понесених витрат пропорційно належної йому частки.

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги та наполягала на їх задоволені на підставі наданих квитанцій про оплату.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, заявивши про застосування строків позовної давності до вимог які пов`язані із терміном , коли власником був що спадкодавець батько відповідача , а стосовно інших вимог вважає їх необґрунтованими так як відповідач квартирою не користується.

Як встановлено судом рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.09.2022 по справі №947/14757/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , були задоволені позовні вимоги та визнано за позивачем право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на частину квартири АДРЕСА_1 ( в цієї частині рішення залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 27.03.2023 року).

При розгляді зазначеної справи судом було встановлено, що квартира АДРЕСА_1 є чотирьох кімнатною загальною площею 94,1кв.м, житловою площею 55,1кв.м, згідно технічного паспорту на квартиру, виготовленого станом на 12.04.2023.

ОСОБА_1 є власником 1/4 частки квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.04.2023, виданого державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса Пенчевим К.Л. Право власності позивача зареєстровано 24.04.2024 в Державному реєстрі речових прав за № 50024783.

Інші 3/4 частки спірної квартири належать ОСОБА_2 , з яких частка належить в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення Київського районного суду від 22.09.2022, яке набуло законної чинності 27.03.2023р., (справа №947/14757/21), і частка належить на підставі свідоцтва про право на спадщину , серія та номер: 1-372, виданого 24.04.2023 державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Пенчевим К.Л. після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У цивільної справі № 947/33921/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 рішенням від 02.09.2024 року ( не набрало законної сили у звязку із апеляційним оскарженням ) було встановлено порядок користування квартирою.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із користуванням спільним майном та стягнення понесених на утримання спільного майна витрат з співвласника врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ).

Так у частині першій статті 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц і від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц.

Таким чином співвласник спільної часткової власності повинен нести відповідні витрати по утриманню спільного майна.

Водночас з наданих стороною позивача доказах понесених витрат не можливо встановити чи понесені вказані витрати із розрахунку на кількість реально спожитих послуг, або розраховані із загальної площі квартири.

Дані обставини мають суттєве значення у даному спорі так як, і це не заперечується позивачем, відповідач не проживає у зазначеної квартирі.

У частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Саме на позивача покладено тягар доведеності обґрунтованості заявлених вимог та їх розмір.

Написи « від руки» зроблені на платіжних доручення не можуть бути прийняти судом як належний та допустимий доказ підтверджуючий конкретні обставини.

Крім того необґрунтованими є і вимоги про стягнення витрат понесених за період до того, як відповідач став співвласником квартири.

Вимоги які стосуються заборгованості спадкодавця ( в тому числі за комунальними послугами) не є тотожними із вимогами до самого співвласника а тому у цієї частині суд вважає заявлені вимоги неефективним способом захисту порушеного права позивача.

Правовідносини , пов`язані із стягненням заборгованості спадкодавця із спадкоємців визначені положеннями статей 1281,1282 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про недоведеність вимог про стягнення із співвласника понесених іншим співвласником витрат на житлово-комунальні послуги , з моменту коли відповідач став власником часткової власності , як спадкоємець а також невідповідність наявним правовідносинам вимоги про стягнення тих послуг, заборгованість по яким виникла при житті спадкодавця, а тому у задоволені всіх позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Враховуючи що заявлені вимоги про інфляційні витрати та 3% річних є похідними від вимог про стягнення заборгованості у їх задоволені також відмовляється.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) про стягнення у порядку регресу частини оплати житлово-комунальних послуг за 2015-2023 роки та інфляційних витрат і 3% річних, у загальному розмірі 33 751,22 грн.

Повний текст рішення буде виготовленого протягом десяти днів після проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 16.10.24.

Суддя В. О. Луняченко