Справа № 485/1362/24
Провадження № 2-о/485/56/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Квєтка І.А.,

секретар судового засідання Семенака А.Г.,

за участі представника Міністерства оборони України - Тищенко М.С. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку окремого провадження, в залі суду м.Снігурівка цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Снігурівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України про встановлення факту батьківства,

встановив:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Снігурівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Заява мотивована тим, що з 2012 року проживала однією сім`єю, як чоловік і жінка, з ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 .

Від фактичних шлюбних відносин у них є дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Актовий запис про народження дитини внесено з її слів, в порядку ч.1 ст.135 СК України.

В травні 2023 року ОСОБА_3 був мобілізований до лав ЗСУ.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 загинув під час виконання завдань у складі ЗСУ.

За життя, ОСОБА_3 виконував всі обов`язки батька дитини передбачені сімейним кодексом.

Відповідно до висновку експерта молекулярно-генетичної експертизи від 13.10.2023 року, проведеного на замовлення сести загиблого ОСОБА_2 , встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває у прямій біологічний спорідненості з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ймовірність даної події складає 99, 017%.

Указує, що встановлення факту батьківства у судовому порядку, їй необхідне для визначення біологічного батька дитини та призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Посилаючись на зазначені обставини, просить встановити факт батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , загиблого ІНФОРМАЦІЯ_3 , по відношенню до доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; внести зміни в актовий запис №70 від 16.05.2013 року, складеного відділом ДРАЦС реєстраційної служби Снігурівського РУЮ у Миколаївській області, зазначивши відомості щодо батька ОСОБА_3 .

Ухвалою судді від 27.06.2024 року до участі у справі у якості заінтересованої особи залучено ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді від 27.09.2024 року до участі у справі у якості заінтересованої особи залучено ОСОБА_2 .

Ухвалою судді від 27.09.2024 року до участі у справі у якості заінтересованої особи залучено Міністерство оборони України.

12.07.2024 року від Баштанського РТЦК надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник просить залишити заяву ОСОБА_1 без розгляду, мотивуючи тим, що заявник у заяві не зазначила для яких цілей їй необхідно встановити вказаний у заяві факт, тоді як РТЦК не є заінтресованою особою у справі. Крім того, заявниця не вказує причини та докази з яких підстав не було оформлене батьківство загиблого по відношенню до її доньки.

В судове засідання заявник ОСОБА_5 не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. У судовому засіданні 27 вересня 2024 року ОСОБА_5 заяву підтримала, зазначила, що за встановлення факту батьківства має намір подавати заяву до РТЦК на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю загиблого батька.

Представники заінтересованих осіб Снігурівського відділу ДРАЦС у Баштанському районі Миколаївської області та Баштанського РТЦК про причину неявки суд не повідомили.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, будучи присутньою у судовому засіданні щодо задоволення заяви заперечень не мала, зазначила, що є спадкоємицею після смерті брата ОСОБА_3 , спору про спадщину із заявницею немає, саме вона є ініціатором оформлення батьківства брата щодо ОСОБА_4 , який є її біологічним батьком.

Представник Міністерства оборони України у вирішенні справи поклалася на розсуд суду.

Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_4 , про що відділом ДРАЦС реєстраційної служби Снігурівського РУЮ у Миколаївській області 16.05.2013 року складено актовий запис №70 та 16.05.2013 року видано свідоцтво серії НОМЕР_1 , копія якого залучена заявником у матеріали справи (а.с.8). Батьками зазначені: ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

Відомості про батька в актовий запис про народження ОСОБА_4 № 70 від 16.05.2013 року внесено відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується копією зазначеного актового запису (а.с.64).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 12.09.2023 року Снігурівським відділом ДРАЦС у Баштанському районні Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_3 , актовий запис про смерть № 491 від 12.09.2023 року (а.с.72).

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є його сестра ОСОБА_2 , яка спадщину прийняла та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, що підтверджено копією спадкової справи № 91/2023 після смерті ОСОБА_3 , заведеної приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Гавелею О.О.

За даними копії лікарського свідоцтва про смерть №6124, виданого 08.09.2023 року КЗ "Дніпропетровське бюро СМЕ", причиною смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Бахмут Бахмутського району Донецької області, у зоні військових дій, є вибухова травма (а.с.14).

Відповідно до довідки, виданої 08.09.2023 р. КЗ "Дніпропетровське бюро СМЕ" про причину смерті (до форми №106/о №6124 (видається для поховання)) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина смерті: вибухова травма внаслідок військових дій (а.с.13).

За інформацією ІНФОРМАЦІЯ_7 №3/1907 від 10.07.2024 року для вирішення питання виплати одноразової грошової допомоги, на призначення пенсії у разі втрати годувальника у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_3 та видачі посвідчення "Члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби" - ніхто не звертався.

Відповідно до висновку експертного молекулярно-генетичного дослідження №ЕД-19/115-23/13269-БД від 13.10.2023 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває у прямій біологічній спорідненості з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , генетичні ознаки якого встановлені з фрагменту кістки трупа. Ймовірність даної події складає 99,017% (а.с.18-26).

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що її сусіди ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали як чоловік та жінка, у них народилася донька ОСОБА_8 , ОСОБА_3 за життя визнавав ОСОБА_8 за свою доньку, остання називала його батьком.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено частиною першою статті 315 ЦПК України, який не є вичерпним.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 зроблено висновок, що: «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом з заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Суддя відмовляє в відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до частини першої статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі №373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), від 15 квітня 2021 року у справі №361/2653/15 (провадження № 61-2239св21).

Згідно з пунктом 7 постанови Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3 у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Пункт 15 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" вказав, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини.

При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту ч. 2 ст. 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (постанова Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18, провадження № 61-18333св19).

Факт батьківства померлого ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджений висновком молекулярно-генетичної експертизи та показаннями свідків, не спростований та не заперечується заінтересованими особами, отже суд приходить до висновку про наявність правових підстав для встановлення факту батьківства.

Факт про встановлення якого просить заявниця має для неї юридичне значення, оскільки дає право на звернення за отриманням виплати одноразової грошової допомоги, на призначення пенсії у разі втрати годувальника у зв`язку із загибеллю військовослужбовця.

Спору про право немає, оскільки заінтересована особа ОСОБА_2 щодо задоволення заяви заперечень немає, а за отриманням виплати одноразової грошової допомоги, на призначення пенсії у разі втрати годувальника у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ніхто не звертався.

В іншому порядку встановити факт батьківства неможливо, тому заява підлягає задоволенню.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Судом не встановлено осіб, права яких могли б бути порушені встановленням факту батьківства ОСОБА_3 відносно дитини.

Самі лише заперечення ІНФОРМАЦІЯ_7 проти задоволення заяви про встановлення факту батьківства загиблого військовослужбовця, за відсутності конкретних осіб, права яких могли б бути порушені, не свідчить про наявність спору про право.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Статтею 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на час загибелі ОСОБА_3 ) передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, визначений Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975).

Встановлення факту батьківства надасть заявниці право звернутися в інтересах дитини для отримання одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця. Тому Міністерство оборони України є заінтересованою особою по справі. Спору про розмір виплат на даний час немає.

Відповідно до ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.

Відповідно до абз. 11 п. 20 гл. 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно п. 2.13.1 Розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства (материнства).

Відповідно до п. 2.16.4 Розділу ІІ вказаних Правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про нароження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

За такого, у зв`язку із встановленням факту батьківства ОСОБА_3 по відношенню до доньки ОСОБА_4 обгрунтованими є похідні вимоги заявника про внесення змін щодо батька в актовий запис про народження дитини.

Таким чином, заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.265, 315-319 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства, - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м.Снігурівка Миколаївської області, громадянин України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Бахмут Бахмутського району Донецької області, є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Снігурівка Миколаївської області, актовий запис про народження якої вчинено Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області у Книзі реєстрації народжень 16.05.2013 року за №70.

Внести зміни до актового запису про народження №70 від 16.05.2013 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області, вказавши відомості про батька: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м.Снігурівка Миколаївської області, громадянин України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду, який відраховується з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.А.Квєтка

Дата складення судового рішення - 10.10.2024 р.