ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 646/578/23
Номер провадження 22-ц/818/2344/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.

представника позивачки адвоката Колісниченка А .С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2024 року в складі судді Шиховцової А.О. у справі № 646/578/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Позовна заява мотивована тим, що вони з відповідачем з 08 вересня 2015 року перебували у шлюбі, який розірвано заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2019 року. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають з нею.

Вказала, що відповідач взагалі не цікавиться вихованням дітей та не бере жодної участі у їх вихованні та утриманні, не спілкується з дітьми ані безпосередньо, ані дистанційно, не вітає зі святами, а також має заборгованість зі сплати аліментів.

Вона офіційно працює та має стабільний дохід, дисциплінована та користується повагою у колективі на роботі. Разом з дітьми вона постійно проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , умови проживання в якій задовільні, наявні усі необхідні меблі та побутова техніка для комфортного проживання. Умови проживання дітей облаштовані, кожен має окреме спальне місце та свій куточок для навчання та розвитку із усім необхідним для цього. Стосунки у сім`ї добрі, діти забезпечені усім необхідним для нормального виховання та розвитку, мають стійкі соціальні зв`язки: друзів, навчаються у навчальних закладах відповідно до віку, обліковуються у лікарні та мають сімейного лікаря, відвідують додаткові навчальні секції. Діти мають особисту прихильність до неї та взагалі не знають свого батька, і це є наслідком виключно особистого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Вона не спричиняла жодних перешкод у спілкуванні батька з дітьми, а навпаки робила спроби встановити контакт між ними.

Зазначила, що відповідач жодним чином не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не бере участі у їх навчанні, підготовці до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей; не спілкується з дітьми взагалі; не надає дітям доступу до культурних інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти тощо. Після 24 лютого 2022 року відповідач жодного разу навіть не зателефонував та не поцікавився станом дітей.

Формальний запис відповідача як батька дітей на даний час створює суттєві перешкоди для нормального життя і розвитку дітей, оскільки для здійснення багатьох юридично-значущих дій, зокрема, отримання закордонного паспорту для дитини, виїзд дитини за кордон та інших, необхідна згода обох батьків, отримати яку через неналежне виконання батьківських обов`язків відповідачем немає можливості.

У зв`язку із вищевикладеним, на думку позивачки, існують підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно їх спільних дітей.

Просила позбавити ОСОБА_2 батьківських права щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вирішити питання щодо судових витрат.

04 квітня 2023 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, в якому просив залишити позов без задоволення. Відзив мотивовано тим, що відповідач піклується про фізичний та духовний стан дітей, цікавиться їх життям та інтересами. Перерва у спілкуванні відповідача з дітьми виникла через його стаціонарне лікування внаслідок оперативного втручання. Крім цього, неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків не підтверджується зверненнями до правоохоронних органів, притягненням відповідача до адміністративної відповідальності за таким фактом. Він сплачує аліменти, а виникнення заборгованості зумовлене перебуванням на стаціонарному лікуванні та скрутним матеріальним становищем у зв`язку з безпідставним звільненням його з роботи. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав, а позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Також зазначив про необґрунтованість розміру судових витрат, вказаного позивачкою, та повідомив, що ним також понесені витрати на правничу допомогу.

01 травня 2023 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 надійшли письмові пояснення, в яких він вказав, що відповідач до 08 березня 2023 року ані добровільно, ані в примусовому порядку аліменти не сплачував. Зважаючи на наявність у суді справ про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, визначення місця проживання дітей та про позбавлення батьківських прав, відповідач частково погасив заборгованість зі сплати аліментів.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено; попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; покладено на орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей по Основ`янському району та Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду мотивовано тим, що позивачкою не надані безспірні та достатні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які б свідчили про ухилення від виховання синів і, як наслідок, необхідність застосування до нього крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.

На вказане рішення суду 06 травня 2024 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що відповідач взагалі не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не приймає ніякої участі у їх навчанні, підготовці до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей; не спілкується з дітьми взагалі; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти тощо. Після 24 лютого 2022 року відповідач жодного разу навіть не потелефонував та не поцікавився про стан своїх дітей, що свідчить про його байдужість. Для отримання закордонного паспорту для дитини, виїзд дитини за кордон тощо необхідна згода обох батьків, отримати яку через неналежне виконання батьківських обов`язків відповідачем немає можливості. У процесі судового розгляду ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків не змінилось в жодному разі, при тому, що з моменту подання ним відзиву і запевнень про зміну його поведінки пройшло більше року.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 та представник Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 14 листопада 2024 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

Представником ОСОБА_1 ОСОБА_6 та Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради отримано в електронних кабінетах 18 вересня 2024 року (а.с. 70, 71 том 2);

Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про день, час та місце судового засідання повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 72, 73 том 2).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки адвоката Колісниченка А .С., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 08 вересня 2015 року перебували у шлюбі, який розірвано заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2019 року (а.с. 18-19 том 1).

Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають з матір`ю (а.с. 20, 21 том 1).

ОСОБА_1 з 2020 року призначена на посаду начальника відділу організаційної та кадрової роботи управління з організаційної роботи та загальних питань Адміністрації Слобідського району Харківської міської ради, з 2022 року займає посаду в.о. начальника управління з організаційної роботи та загальних питань Адміністрації Слобідського району Харківської міської ради. За місцем роботи характеризується позитивно, бездоганно виконує службові обов`язки, володіє високим рівнем культури поведінки та спілкування з людьми, користується повагою в колективі, що підтверджується її службовою характеристикою (а.с. 16-17 том 1).

Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 19 січня 2023 року, складеного спеціалістами Служби у справах дітей по Основ`янському району Департаменту у справах дітей, встановлені задовільні умови проживання, квартира з усіма необхідними зручностями, є необхідні меблі та побутова техніка. Діти мають окремі спальні місця, для розвитку та відпочинку. Забезпечені усім необхідним. У квартирі проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_7 (баба), ОСОБА_8 (дід), діти ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . ОСОБА_1 забезпечує дітей усім необхідним, займається їх вихованням та розвитком (а.с. 28-29 том 1).

Зі змісту довідки №_01-64/4 від 18 січня 2023 року з Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №96 Комбінованого типу Харківської міської ради» вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідував цей навчальний заклад з 22 січня 2018 року по 30 серпня 2022 року, вихованням сина займалася мати ОСОБА_1 , батько жодного разу не приходив до закладу дошкільної освіти, не відвідував батьківські збори та не цікавився досягненнями сина за весь час перебування його у закладі (а.с. 23 том 1).

Відповідно до довідки №01-77/02 від 18 січня 2023 року з Харківської гімназії №34 Харківської міської ради ОСОБА_3 , 2016 року народження, відвідує гімназію, навчається у 1-Б класі, життям дитини у школі займається мати, батько у шкільному житті дитини участь не бере (а.с. 24 том 1).

З довідки №02-14/2 від 19 січня 2023 року, наданої Комунальним закладом «Центр дитячої та юнацької творчості №4» Харківської міської ради вбачається, що ОСОБА_3 , 2016 року народження, відвідує гурток паперопластики з 01 вересня 2021 року, вихованням займається ОСОБА_1 (а.с. 25 том 1).

КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №24» ХМР повідомлено, що діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувають під наглядом лікаря-педіатра закладу, до амбулаторії під час проходження медичних оглядів, проведення профілактичних щеплень та хвороби супроводжує дітей мати ОСОБА_1 , інформації щодо участі батька у вихованні дітей заклад не має (а.с. 26 том 1).

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 березня 2020 року у справі №646/1023/18 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/7 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 22 лютого 2018 року, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання у розмірі 1/14 частки від усіх від заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 22 лютого 2018 року, до досягнення дитиною трирічного віку (а.с.33-39 том 1).

Станом на січень 2023 року ОСОБА_2 мав заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 81 553,71 грн, що підтверджується довідкою від 12 січня 2023 року та розрахунком заборгованості №50876 від 12 січня 2023 року з Основ`янсько-Слобідського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с.27, 30-31 том 1).

Крім того, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей, який рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 червня 2023 року, що залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року, задоволено та визначено місце проживання дітей разом з матір`ю (справа № 646/419/23). Також ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів (справа № 646/262/23), який постановою Харківського апеляційного суду від 06 червня 2023 року задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 22 серпня 2018 року по 01 січня 2023 року у розмірі 81 553, 71 грн (а.с. 113-115, 143-156 том 1).

На підтвердження своїх заперечень проти позовної заяви ОСОБА_2 надав виписку із медичної карти стаціонарного хворого №214 від 27 січня 2023 року з хірургічного відділення КНП ХОР «ОКТЛ», з якої вбачається, що він перебував на стаціонарному лікуванні з 18 січня 2023 року по 27 січня 2023 року у зв`язку з оперативним втручанням, проведеним 19 січня 2023 року, діагноз правобічна пахова грижа (а.с.84 том 1); копії квитанцій АТ «Укрпошта» про сплату аліментів 08 березня 2023 року у сумі 3500,00 грн, 04 квітня 2023 року у сумі 5000,00 грн, 05 квітня 2023 року у сумі 5000,00 грн (а.с. 85, 87, 104 том 1), а також роздруківку з веб-сайту «Судова влада» про наявність цивільної справи за позовом його представника до ДП «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і ухвали про відкриття провадження у цій справі (а.с. 86, 91-92 том 1).

На підтвердження стану здоров`я відповідача, зокрема психічного, надана довідка про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин №48/47 від 03 квітня 2024 року, медична довідка про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії 12ЯЯТ №854223 від 03 квітня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_2 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра не перебуває, медичних протипоказань не має, та сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду серія 12ЯЯС № 587838, відповідно до якого ОСОБА_2 на диспансерному обліку у лікаря-нарколога не перебуває, медичних протипоказань не має (а.с. 1-3 том 2).

03 квітня 2023 року ОСОБА_2 надав письмову згоду на реєстрацію нового місця проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . Також вказав, що не заперечує, щоб питання, що стосуються реєстрації на постійне місце проживання дітей вирішувала їх мати ОСОБА_1 . Справжність підпису на заяві засвідчена приватним нотаріусом ХМНО Чуєвим Д.В. за № 341 (а.с. 99 том 1).

30 серпня 2023 року від Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшов висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З вказаного висновку вбачається, що діти проживають з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , де створені належні житлово-побутові умови, мати виконує батьківські обов`язки з виховання та догляду за дітьми. ОСОБА_2 доказів виконання батьківських обов`язків не надав. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітніх дітей було додатково розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Відтак Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважав за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 162-165 том 1).

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 повідомили, що ОСОБА_2 не з`являється у житті дітей, їх утриманням та вихованням займається виключно позивачка.

Частиною 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».

Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Самі по собі встановлені судами факти, що батьки не у достатній мірі спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для постановлення рішення.

У постанові від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20, провадження № 61-2701св24, Верховний Суд вказав, що «…сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини».

У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи позивачкою не доведено. Позбавлення батьківських прав не слід вважати таким, що відповідатиме інтересам дитини, що мають найістотніше значення при розгляді такої категорії справ, та стимулюватиме батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22, від 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Належних і допустимих доказів наявності підстав для застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу впливу, неможливості зміни його поведінки на краще ОСОБА_2 не надано.

Саме по собі невідвідування відповідачем навчальних закладів дітей та закладів охорони здоров`я, де вони перебувають під наглядом, не є належним доказом його свідомого навмисного ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року в справі № 753/9433/17, провадження № 61-3462св20.

При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 25 березня 2020 року у справі № 237/1752/18, провадження № 61-14989св19, від 01 вересня 2020 року у справі № 202/6809/17, провадження № 61-22800св19.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 прагне підтримувати стосунки з дітьми, не втратив інтересу до участі у їх вихованні. Участь відповідача у розгляді справи та судовому засіданні, категоричне заперечення проти позбавлення його батьківських прав, залучення адвоката для належного представництва його інтересів в суді, подання відзиву на позов, часткове погашення заборгованості зі сплати аліментів, надання згоди на реєстрацію місця проживання дітей, свідчить про його інтерес до синів, про бажання брати участь у їх вихованні, налагодити відносини та змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав батька, який не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки бажає спілкуватись та бачитись з дитиною, не втратив інтересу до дитини, до участі у її вихованні та має намір і вчиняє дії для відновлення з нею відносин, не відповідатиме інтересам дитини. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01 серпня 2024 року у справі № 761/25311/20-ц (провадження № 61-3153св24).

Факт стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання її та дітей сам по собі не може свідчити про свідоме ухилення його від виконання батьківських обов`язків по утриманню синів, оскільки це є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 28 березня 2019 року, справа № 559/1553/16-ц; від 12 вересня 2019 року, справа №317/4102/17; від 19 вересня 2019 року, справа № 459/1736/16-ц.

Наявність заборгованості зі сплати аліментів не є підставою для позбавлення особи батьківських прав (постанови Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17, від 02 червня 2022 року у справі №754/15490/18).

Особисті непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення одного з них батьківських прав, оскільки забезпечення найкращих інтересів дитини повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Необхідність для ОСОБА_1 отримувати згоду ОСОБА_2 на вчинення тих чи інших дій, що стосуються дітей, зокрема, отримання паспорта, виїзд за межі країни тощо, також не може бути підставою для позбавлення батька дітей батьківських прав. Крім того, тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків має відповідати найкращим інтересам дитини, і такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №712/10623/17 (провадження №14-244 цс 18).

Колегія суддів також вважає правильною незгоду суду першої інстанції з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

Тлумачення частини 6 статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, провадження № 61-1344св20.

З висновку органу опіки та піклування від 02 серпня 2023 року вбачається, що він є недостатньо мотивованим, ґрунтується лише на поясненнях ОСОБА_1 та відомостях із закладів освіти і охорони здоров`я. У вказаному висновку не наведено беззаперечних підстав та аргументів, які б вказували на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, не зазначено, яка робота проведена органом опіки та піклування із відповідачем щодо врегулювання спірних відносин, не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання синів, він не містить висновків про те, чи відповідає такий крайній захід інтересам дітей та яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить такі інтереси. Отже, суд першої інстанції мав підстави для незгоди з таким висновком.

Показаннями свідків також не підтверджені обставини, які б свідчили про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Встановивши, що позивачкою не надано належних і допустимих доказів наявності підстав для застосування до ОСОБА_2 такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні її позову та необхідність попередження відповідача про зміну його ставлення до виховання синів.

У разі небажання відповідача змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, позивачка не позбавлена права повторно звернутися до суду із аналогічним позовом про позбавлення його батьківських прав. При цьому, при розгляді такої справи суд повинен буде врахувати той факт, що до відповідача раніше застосовувалось попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, та на підставі наданих сторонами доказів оцінити, чи було вчинено ним дії на виконання такого попередження.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки позов та апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина