Справа № 368/1391/23
Рішення

Іменем України

"30" квітня 2024 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючий суддя Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання Токовенко Н.О.

За участі:

Позивач - ОСОБА_1

Представник позивача - адвокат Лисюк О.В.

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЛЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанси», треті особи, - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, - про визнання виконавчого нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд, -

В С Т А Н О В И В :

03.10.2023 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЛЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанси», треті особи, - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, - про визнання виконавчого нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в прохальній частині якої позивач просив суд винести судове рішення, на підставі якого:

1. Прийнята Позовну заяву до розгляду.

2. Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 9144 «Про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанси» заборгованості в розмірі 30 317,5 гривень», здійснений 12.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною;

3. Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанси» завірену належним чином копію виконавчого напису за № 9144 від 12.03.2021 року та документи, на підставі яких був вчинений вказаний виконавчий напис.

4. Цивільну справу за даним позовом слухати у порядку спрощеного позовного провадження.

5. Судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу покласти на Відповідача.

6. Судові повістки направляти за номером тел. .

Вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви, позивач в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними обставинами справи та нормами права:

- 12.03.2021 року приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна вчинила виконавчий напис № 9144 «Про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанси» заборгованості в розмірі 30 317,5 гривень».

За вказаним виконавчим написом приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченко Іваном Павловичем 23.07.2021 року було відкрито виконавче провадження ВП № 66176366.

З виконавчим написом позивач не згодна, та вважає його таким, що вчинений з порушенням діючого законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місце; самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Такими актами є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Главою 16 щодо Вчинення виконавчих написів Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед, стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Звертаю увагу суду на те. що при вчиненні виконавчого напису нотаріус, Третя особа, не отримувала від Відповідача та Позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми нарахованих відсотків, зазначені у виконавчому написі, є безспірними.

Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом, у виконавчому напису зроблено Відповідачем одноособово без урахування думки та позиції Позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості.

Отже, безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком документів; нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки.

Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен впевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

Слід зауважити, що ніяких документів із розрахунком заборгованості на адресу Позивача не надходило, як і вимоги стягувача про погашення боргу.

Відповідно до підпунктів 1.1-1.2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (даті - Порядок вчинення нотаріальних дій) та статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. ІІ Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1)72 (далі - Перелік документів), для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору;

б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання;

в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості;

г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення ви ко н ання зобов язан н я;

ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необгрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року по справі № 137/1666/16-ц вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт

(подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 зроблено висновок, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності».

Дана позиція також викладена у пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). При цьому також зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі н установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Відповідно до висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладених в постанові від 23.01.2018 року по справі № 310/9293/15. безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, - повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Окрім цього, відповідно до Постанови ВП ВС від 21.09.2021 по справі № 910/10374/17:"...Кредитний договір, який не с нотаріально посвідченим, НЕ ВХОДИТЬ до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса...Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню...".

Окрім цього, станом на дату подання даного позову відповідно до Наказу № 1424/5 від 19 квітня 2021 року Міністерства юстиції України (копія додається), нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни припинена, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, - анульовано.

Таким чином, позивач вважає, що виконавчий напис № 9144 «Про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанси» заборгованості в розмірі 30 317,5 гривень», здійснений 12.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, - вчинено із грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій, та є таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частини дванадцятої статті 28 Цивільного процесуального кодексу України, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, ... можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав га обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 141 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Так за загальним правилом, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Іншого позову до відповідача з тим самим предметом і з тих самих підстав подано не було.

Керуючись Конституцією України, статтями 3, 15, 16, Цивільного кодексу України; ст, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Главою 16 Розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». статтями28. 175. 184. 187 Цивільного процесуального кодексу України, - позивач просить задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви.

03.10.2023 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Київської області Закаблук О.В., присвоєно справа № 368/1391/23, провадження № 2/368/555/23.

04.10.2023 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, прийнято рішення про проведення слухання справи в загальному провадженні, призначено справу до підготовчого судового розгляду на 14 год. 00 хв. 07.11.2023 року.

07.11.2023 року проведення підготовчого судового засідання відкладено на 10 год. 00 хв. 03.01.2024 року в зв`язку з неявкою сторін.

03.11.2023 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог наступного змісту:

- У провадженні Кагарлицького районного суду Київської області перебуває цивільна справа №368/1391/23.

Предметом даного позову є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 9144 «Про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанси» заборгованості в розмірі 30 317,5 гривень», здійснений 12.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною.

Станом на сьогодні, на підставі даного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченко Іваном Павловичем 23.07.2021 року здійснюється виконавче провадження ВП № 66176366, та у примусовому порядку здійснюється відрахування коштів з рахунків Позивача.

В результаті виконавчого провадження з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанси» було стягнуто 11 714.41 гривень.

Дані кошти було стягнуто у примусовому порядку.

Таким чином, у позивача є необхідність у збільшенні позовних вимог.

Керуючись Конституцією України, статтями 3, 15, 16, Цивільного кодексу України: ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Главою 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», статтями28. 175, 184, 187 Цивільного процесуального кодексу України, позивач просить суд:

1. Прийняти Позовну заяву до розгляду.

2. Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 9144 «Про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанси» заборгованості в розмірі 30317,5 гривень», здійснений 12.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною;

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанси» на користь ОСОБА_1 11 714,41 гривень.

4. Судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу покласти на Відповідача.

5. Судові повістки направляти за номером тел. .

03.01.2024 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 09 год. 00 хв. 19.01.2024 року в зв`язку з подачею стороною позивача заяви про збільшення позовних вимог.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 19.01.2024 року, позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, - з`явилася її представник, - адвокат Лисюк О.В.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 19.01.2024 року, представник позивача ОСОБА_1 , - адвокат Лисюк О.В., - уточнений позов підтримала та просила його задовольнити, вважала за можливе провести підготовче судове засідання у відсутності представника відповідача, та третіх осіб, так як вони були повідомлені судом належним ичном про день, час та місце слухання справи, представник позивача просила по результатах проведеного підготовчого судового засідання закрити підготовче судове засідання в даному цивільному провадженні та призначити справу до слухання по суті поданої поданої позовної заяви.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 19.01.2024 року, представник відповідача, - ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЛЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Фінансова компанія «Онлайцн фінанси», - не з`явився повторно, хоча був повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи, а тому його неявку в дане підготовче судове асідання суд визнав неповажною, та, відповідно, - такою, яка не перешкоджала проведенню підготовчого судового засідання.

Відповідач не надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву в строки, які вказані в резолютивній частині ухвали суду про відкриття провадження у даній справі, не надіслав заяв про слухання справи у його відсутність, чи про відкладення слухання справи.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 19.01.2024 року, третя особа, - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович, - не з`явився, хоча був повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Третя особа не надіслав на адресу суду пояснення на позовну заву, яка має відповідати вимогам, які ставляться до відзиву на позовну заяву, третя особа нее недіслав на адресу суду письмових заяв про відкладення слухання справи, чи про слухання справи у його відсутність, а тому неявку третьої особи в підготовче судове засідання, яке відбулося 19.01.2024 року, - суд визнав неповажною, та, відповідно, - такою, яка не перешкоджала проведенню підготовчого судового засідання.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 19.01.2024 року, третя особа, - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, - не з`явилася, хоча була повідомлена судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Третя особа не надіслала на адресу суду пояснення на позовну заву, яка має відповідати вимогам, які ставляться до відзиву на позовну заяву, третя особа не недіслала на адресу суду письмових заяв про відкладення слухання справи, чи про слухання справи у її відсутність, а тому неявку третьої особи в підготовче судове засідання, яке відбулося 19.01.2024 року, - суд визнав неповажною, та, відповідно, - такою, яка не перешкоджала проведенню підготовчого судового засідання.

19.01.2024 року Кагарлицьким районним судом Київської області проведено підготовче судове засідання у даному цивільному провадженні (за участі представника позивача, та за відсутності інших сторін та учасників процесу), по результатах проведеного підготовчого судового засідання судом на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено процесуальну (без видалення до нарадчої кімнати) ухвалу, на підставі якої було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 14 год. 00 хв. 26.02.2024 року.

23.01.2024 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надішло додаткове пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», наступного змісту:

- У провадженні Кагарлицького районного суду Київської області знаходиться справа № 368/1391/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

У зв`язку із чим, вважаємо за необхідне звернути увагу суду на наступне:

Щодо предмету нових позовних вимог і судового збору:

- 03.10.2023 до Кагарлицького районного суду Київської області Позивачем була подана позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на вищезазначене, позов має немайновий характер.

03.01.2024 Позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог, в якій Позивач просить стягнути з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 11714,41 грн.

У даному випадку спір набув майнового характеру.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», Позивач повинна звернутися з заявленими вимогами до суду в окремому судовому порядку та сплатити судовий збір у розмірі відповідно до закону, а так заява про збільшення позовних вимог не підлягає задоволеню.

Щодо укладення кредитного договору.

Стосовно Кредитного договору № 847425054 від 15.01.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Позивачем, вважаємо за необхідне звернути увагу суду на наступне.

Вказаний Кредитний договір укладено у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Для укладення якого Позивач добровільно за допомогою мережі інтернет перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua та подав відповідну заявку на кредит, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» в якій зазначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону У країни "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину.

Одночасно з підписанням договору, Товариство відправляє на електронну адресу, вказану Позичальником у Заявці на кредит, електронного листа з повідомленням про успішне підписання кредитного договору та з вкладеним в нього примірником підписаного сторонами.

Так, кредитний договір № 847425054 від 15.01.2020 був підписаний Позивачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор № 3UV63SZ4 було направлено позичальнику 15.01.2020 о 18:26:36 на номер мобільного телефону вказаний ним в Заявці на отримання грошових коштів - ; одноразовий персональний ідентифікатор було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 15.01.2020 о 18:27:21, після чого Позивач натиснув кнопку «ТАК», що с підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було перераховано грошові кош ти в сумі 9 500,00 грн. на банківську карту Позивача, що в свою чергу слугує доказом того, що Позивач прийняв пропозицію ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога».

Первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме - надав Позивачу кредит у розмірі - 9 500,00 грн, встановленому Кредитним договором, що підтверджується Платіжними дорученнями.

Зазначимо, що невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши Договір. Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Кредитодавця: www.moneyveo.ua.

З наданого Позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з Умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту є неможливим.

Згідно з Правилами надання грошових коштів у позику :

- Позичальник у Заявці зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні Товариству для прийняття рішення про надання чи ненадання кредиту;

- Позичальник також зобов`язаний оновлювати ці дані в Особистому кабінеті не пізніше 3-х календарних днів з дня виникнення змін в таких даних;

За результатами заповнення Заявки здійснюється своєчасна перевірка дійсності та аутентифікація Платіжної картки Позичальника відповідно до стандартів відповідних платіжних систем.

Таким чином, Первісний кредитор - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», перед тим як погоджувати заявку на кредитування, не лише перевірив особисті дані Позивача, а і платіжну картку, з метою ідентифікації, тобто перевірив чи дійсно платіжна картка належить Позичальнику.

Позивач надав беззаперечні докази того, що саме Позивач уклав договір з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Виходячи з вищевикладеного, на момент заповнення заявки на отримання кредиту платіжна картка належала Позивачу, на яку останній отримав грошові кошти відповідно до умов Договору належним чином, а тому Відповідачем доведено факт надання Первісним кредитором грошових коштів Позивачу.

Таким чином, сторони досягла згоди щодо усіх істотних умов правочину, договір про надання кредиту підписаний Позивачем за допомогою одноразового паролю- ідентифікатора, тобто належним та допустимими доказами підтверджено укладанням між сторонами спірного правочину. Це свідчить про те, що він усвідомлював існування кредитного договору та визнавав його зобов`язання за ним.

У вказаному Кредитному договорі та додатковій угоді до нього сторонами було погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки.

Кредитні договори, договори факторингу, які у встановленому порядку недійсними не визнані та в яких визначені розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений при відступленні права вимоги, є підтвердженням суми заборгованості.

Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Договори, укладені між Позивачем та первісними кредиторами, договори факторингу, укладені між первісними кредиторами та Позивачем у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів.

В той же час Відповідачем не було надано:

- будь-яких належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить;

- виписки по зазначеному картковому рахунку за спірні періоди на підтвердження факту не зарахування кредитних коштів на його рахунок;

- доказів повернення коштів чи спростування нарахованих кредитором процентів за період користування кредитними коштами.

Крім цього, факт отримання коштів від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на особистий картковий рахунок Позивача та факт підписання договору не оспорюється, відповідно спору між Боржником і Кредитором не існує та заборгованість є дійсною.

Щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню:

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч, 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до положень цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку).

Звернувшись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що нотаріус вчинив виконавчий напис з порушенням вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, щодо підтвердження безспірності заборгованості, оскільки:

- не посвідчений нотаріально кредитний договір, щодо якого вчинено оспорюваний виконавчий напис, не віднесено до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172;

- він не отримував письмової вимоги кредитора про заборгованість;

- перелік заборгованості не є безспірним;

- кредитор не надав нотаріусу належно оформлений розрахунковий документ, який підтверджує наявність заборгованості.

Частиною першою статті 13 ЦГІК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

При цьому під час ухвалення рішення на суд покладено обов`язок вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, якими доказами вони підтверджуються; суд повинен перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактгв.

У цій справі в оспорюваному виконавчому написі нотаріуса від 12 березня 2021 року № 9144 вказано розмір заборгованості, яку запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», у розмірі 30 317,50 грн. Заборгованість визначена за період з 29 січня 2021 року до 27 лютого 2021 року.

Звертаємо увагу суду, що звернувшись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 будь- яких належних та допустимих доказів на спростування наведеного розрахунку не надала.

До аналогічних висновків дійшов Верховний суд у постанові від 09 вересня 2022 року у справі № 205/5588/20, тобто судова практика у цій сфері є незмінною.

Щодо стягнення витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, щодо закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині другій статті 141 ЦПК України. Проте, у частині третій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин четвертої, п`ятої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами трегьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Таким чином, при розгляді заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необгрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, згідно з статтею 81 ЦПК України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 77-80,82 ЦПК України.

У пункті 4.16 постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 Верховний Суд вказав, що висновки «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх несгііврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, що «під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду па розумну необхідність судових витрат для конкретної справи».

За таких обставин, висновки судів про частково відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчать про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 3 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Тобто доводи представника Скаржника, щодо витрат на оплату професійної правничої допомоги є неправильними, оскільки перш за все суд має визначити, чи є обгрунтованим визначений розмір і чи є підстави для відмови стороні, на користь якої буде ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 3-7, 9 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів:

1) довіреністю;

2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

Крім цього, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Позивачем га його представником не надано:

- розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують співмірність обсягів та вартості наданих послуг або витрат адвоката, необхідні для надання правничої допомоги;

- копію довіреності;

- копію ордера, виданого відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю;

- копію договору про надання правничої допомоги.

З огляду на вищезазначене, вимоги Позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу не підлягають задоволеню.

Щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного виконавця.

У позовній заяві Позивач посилається на те, що на момент подання позову відповідно до Наказу №1424/5 від 19.04.2021 Міністерства юстиції України, нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни припинена, свідоцтво про зайняття нотаріальною діяльністю анульовано.

Проте, звертаємо увагу суду, що на момент вчинення виконавчого напису № 9144 від 12.03.2021, свідоцтво про зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни було дійсним.

Щодо витребування завіреної копії виконавчого напису.

Звертаємо увагу суду, що виконавче провадження №66176366 не завершено, відповідно, виконавчий напис № 9144 від 12 березня 2021 року знаходиться у виконавця, так як стягнення є не безпідставним, вчиняється у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження», а отже є законним.

26.02.2024 року слуханя справи відкладено на 15 год. 00 хв. 03.04.2024 року в зв`язку з неявкою сторін по справі.

03.04.2024 року слухання справи відкладено на 09 год. 00 хв. 30.04.2024 року в зв`язку з неявкою сторін по справі.

В судовому засіданні, яке відбулося 30.04.2024 року, позивачка ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила їх задовольнити, обгрунтовувала свою правову позицію обставинами справи та норпмами права, які містяться в мотивувальних частинах позовної заяви та уточненої позовної заяви, та які судом наведено вище в в повному обсязі в мотивувальній частині даного рішення.

В судовому засіданні, яке відбулося 30.04.2024 року, представник позивача ОСОБА_1 , - адвокат Лисюк О.В., - уточнений позов підтримала та просила його задовольнити, вважала за можливе провести судове засідання у відсутності представника відповідача, та третіх осіб, так як вони були повідомлені судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

В судове засідання, яке відбулося 30.04.2024 року, представник відповідача, - ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЛЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Фінансова компанія «Онлайцн фінанси», - не з`явився повторно, хоча був повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи, а тому його неявку в дане підготовче судове засідання суд визнав неповажною, та, відповідно, - такою, яка не перешкоджала проведенню судового засідання.

Відповідач не надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву в строки, які вказані в резолютивній частині ухвали суду про відкриття провадження у даній справі, не надіслав заяв про слухання справи у його відсутність, чи про відкладення слухання справи.

В судове засідання, яке відбулося 30.04.2024 року, третя особа, - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович, - не з`явився, хоча був повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Третя особа не надіслав на адресу суду пояснення на позовну заву, яка має відповідати вимогам, які ставляться до відзиву на позовну заяву, третя особа нее недіслав на адресу суду письмових заяв про відкладення слухання справи, чи про слухання справи у його відсутність, а тому неявку третьої особи в судове засідання, яке відбулося 30.04.2024 року, - суд визнав неповажною, та, відповідно, - такою, яка не перешкоджала проведенню судового засідання.

В судове засідання, яке відбулося 30.04.2024 року, третя особа, - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, - не з`явилася, хоча була повідомлена судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Третя особа не надіслала на адресу суду пояснення на позовну заву, яка має відповідати вимогам, які ставляться до відзиву на позовну заяву, третя особа не недіслала на адресу суду письмових заяв про відкладення слухання справи, чи про слухання справи у її відсутність, а тому неявку третьої особи в судове засідання, яке відбулося 30.04.2024 року, - суд визнав неповажною, та, відповідно, - такою, яка не перешкоджала проведенню судового засідання.

Суд, вислухавши позивача, її представника, які уточнений позов підтримали та просили його задовольнити, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення уточненого позову, - шляхом винесення судового рішення, як окремого процесуального документу (з постановленням в нарадчі йкімнаті), обгтовуючи своєж рішення наступним.

Підсдність:

- згідно ч. 12 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, ... можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Отже, з огляду на вищевказані норми процесуального та матеріального права, та предмет позову, - дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області як суду першої інстанції загальної юрисдикції.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права:

- 12.03.2021 року приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна вчинила виконавчий напис № 9144 «Про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанси» заборгованості в розмірі 30 317,5 гривень».

За вказаним виконавчим написом приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченко Іваном Павловичем 23.07.2021 року було відкрито виконавче провадження ВП № 66176366.

Суд вважає вищевказаний виконавчий напис таким, що вчинений з порушенням діючого законодавства, з огляду на наступне:

- Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Такими актами є, зокрема «Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Главою 16 щодо Вчинення виконавчих написів Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед, стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус, Третя особа, не отримувала від Відповідача та Позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми нарахованих відсотків, зазначені у виконавчому написі, - є безспірними.

Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону.

Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом, у виконавчому напису зроблено Відповідачем одноособово без урахування думки та позиції Позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості.

Отже, безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком документів, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки.

Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен впевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

Слід зауважити, що ніяких документів із розрахунком заборгованості на адресу Позивача не надходило, як і вимоги стягувача про погашення боргу.

Відповідно до підпунктів 1.1-1.2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (даті - Порядок вчинення нотаріальних дій) та статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. ІІ Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1)72 (далі - Перелік документів), для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору;

б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання;

в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості;

г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання;

ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необгрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року по справі № 137/1666/16-ц вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт

(подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 зроблено висновок, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності».

Дана позиція також викладена у пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). При цьому також зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі н установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Відповідно до висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладених в постанові від 23.01.2018 року по справі № 310/9293/15. безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, - повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Окрім цього, відповідно до Постанови ВП ВС від 21.09.2021 по справі № 910/10374/17:"...Кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса...Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню...".

Окрім цього, станом на дату подання даного позову відповідно до Наказу № 1424/5 від 19 квітня 2021 року Міністерства юстиції України (копія додана до матеріалів справи), нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни припинена, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, - анульовано.

Таким чином, суд важає, що виконавчий напис № 9144 «Про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанси» заборгованості в розмірі 30 317,5 гривень», здійснений 12.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, - вчинено із грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій, та є таким, що не підлягає виконанню.

Окрім того, - станом на час винесення судового рішення на підставі оспорюваного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченко Іваном Павловичем 23.07.2021 року здійснювалося виконавче провадження ВП № 66176366, та у примусовому порядку здійснювалося відрахування коштів на користь відповідача з рахунків Позивача.

В результаті виконавчого провадження з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанси» було стягнуто 11 714.41 гривень.

Дані кошти було стягнуто у примусовому порядку.

Таким чином, - є підстава для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанси» на користь ОСОБА_1 11 714,41 гривень.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Главою 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Уточнений позов ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЛЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанси», треті особи, - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, - про визнання виконавчого нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 9144 «Про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанси» заборгованості в розмірі 30317,5 гривень», здійснений 12.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанси», (02094, Україна, м. Київ, вул. Хоткевича Гната, буд. 12, офіс 17, Код ЄДРПОУ 42254969), на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Кагарлик Київської області, громадянка України, паспорт громадянки України (ІD картка) № НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), кошти в сумі 11714 (одинадцять тисяч сімсот чотирнадцять) грн. 41 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.