Справа №333/5806/21
Провадження №2/333/57/24
РІШЕННЯ

Іменем України

05 червня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Холода Р.С., за участі: секретаря судового засідання Марченко В.М., представника позивача по первісному позову ОСОБА_1 , представника відповідача по первісному позову ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Наталія Григорівна (69063, м. Запоріжжя, вул. Поштова, буд. 27/29, прим. 30) про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гармашов Георгій Миколайович ( АДРЕСА_5 ) про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

20.08.2021 року ОСОБА_3 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н.Г. про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 05.01.2015 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. позивачу ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_6 . Зазначена квартира була придбана у ОСОБА_5 за 148112 грн., які останній отримав до підписання договору.

26.03.2019 року Комунарський районний суд м.Запоріжжя ухвалив заочне рішення у справі № 333/710/18 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, згідно якого суд витребував від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_6 за тих підстав, що квартира була продана невідомими особами по підробленому паспорту.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 13.11.2019 року вказане заочне рішення було скасовано та призначено розгляд справи в порядку загального провадження.

09.12.2020 року ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя провадження у справі № 333/710/18 закрито у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 .

Із державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що 27.06.2019 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г. був посвідчений договір купівлі-продажу квартири, реєстровий номер 1142, за яким ОСОБА_5 продав належну позивачу квартиру АДРЕСА_7 громадянину ОСОБА_4 (відповідачу по справі), який змінивши замки на вхідній двері квартири, вселився у неї та продовжує мешкати у житлі.

Позивач ОСОБА_3 вважає, що був незаконно, проти його волі, позбавлений власності на вказану квартиру, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом свого права.

25.08.2021 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху.

17.09.2021 року ухвалою суду відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

13.10.2021 року ухвалою суду зобов`язано приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамулу Н.Г. надати на адресу суду належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_8 від 27.06.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №1142, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , та документи, що стали підставою для укладення цього договору.

09.11.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

07.12.2021 року на адресу суду від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамули Н.Г. надійшли копії витребуваних документів.

19.08.2022 року на адресу суду від представника ОСОБА_4 адвоката Концура О.О. надійшло клопотання про повернення у стадію підготовчого провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння; клопотання про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_3 по вказаній справі, а також клопотання про поновлення ОСОБА_4 процесуального строку на подання відзиву на позов ОСОБА_3 та про витребування доказів.

Крім того, 19.08.2022 року ОСОБА_7 подав до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_3 та зустрічний позов.

У відзиві представник ОСОБА_4 просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 , зазначивши, що у грудні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовною заявою про витребування майна (квартири) з незаконного володіння ОСОБА_3 , в якому вказав, що восени 2014 року втратив свій паспорт громадянина України та 05.01.2015 року невідома йому особа, яка діяла на підставі підробленого паспорту, від його імені уклала з ОСОБА_3 договір-купівлі продажу квартири (справа №333/7107/18).

У судовому засіданні було встановлено, що законний власник квартири ОСОБА_5 не підписував договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_3 , а тому квартира вибула з його володіння внаслідок злочину, тобто проти його волі.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2019 року витребувано від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_8 .

13.11.2019 року ухвалою суду вказане заочне рішення було скасовано та призначено підготовче судове засідання.

09.12.2020 року провадження у справі №337/7107/18 закрито у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 .

Таким чином, обставини вибуття майна (квартири) із володіння ОСОБА_5 проти його волі у судовому засіданні не спростовані на засадах змагальності сторін, натомість матеріали кримінального провадження №0002448, відомості про яке внесені до ЄРДР 27.05.2015 року містять беззаперечні докази, що останній не підписував договір купівлі-продажу квартири із ОСОБА_3 .

При укладенні з відповідачем ОСОБА_4 договору купівлі-продажу квартири від 27.06.2019 року, ОСОБА_5 діяв як єдиний та повноправний власник квартири, права якого було поновлено судом у законний спосіб, а тому вибуття майна (квартири) з його володіння відбулося з його волі, що унеможливлює витребування майна у добросовісного набувача.

Зустрічний позов ОСОБА_4 обґрунтований тим, що 27.06.2019 року між останнім та ОСОБА_8 , яка діяла від імені ОСОБА_5 , було укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г.

Під час укладання договору було встановлено, що вказана квартира належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_3 , виданого районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району 12.03.2012 року та рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2019 року по справі №333/7107/18.

Вказаним рішенням було констатовано, що восени 2014 року ОСОБА_5 втратив свій паспорт громадянина України та 05.01.2015 року невідома особа, яка діяла на підставі підробленого паспорту, від його імені уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири. Зазначене, окрім іншого, підтверджується обставинами, які встановлені під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке зареєстровані в ЄРДР слідчим СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області 27.05.2015 року за №0002448 за ч.3 ст.190 КК України за фактом незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_6 , яка належить ОСОБА_5 .

При цьому, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2019 було скасоване, провадженні у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про витребування майна чужого незаконного володіння закрите зв`язку зі смертю позивача ОСОБА_9 .

З огляду на викладені обставини, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_10 вважає, що договір купівлі-продажу квартири від 05.01.2015 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. є недійсним у зв`язку з відсутністю внутрішнього волевиявлення учасника правочину, а саме: ОСОБА_5 , на його вчинення.

Тому, ОСОБА_4 у своїй зустрічній заяві просив суд визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 , укладений 05.01.2025 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 визнати недійсним та визнати за ОСОБА_4 право власності на вказану квартиру.

Ухвалою суду від 02.09.2022 року клопотання представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_7 про повернення до стадії підготовчого провадження задоволено, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 02.09.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_7 про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н.Г. про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння.

26.09.2022 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_7 надійшло заперечення, обґрунтування яких останній зазначив, що 05.01.2015 року ОСОБА_5 , внаслідок шахрайських дій, був незаконно позбавлений права власності на квартиру, оскільки договір укладався з використанням підробленого паспорту останнього. Позивач за первісним позовом ( ОСОБА_3 ) володів майном на підставах, які не визначені законом. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається права на витребування свого майна віл добросовісного, однієї з яких є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідач за первісним позовом вважає, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 27.06.2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 останній діяв як єдиний та повноправний власник квартири, права якого було поновлено судом у законний спосіб, а тому вибуття майна (квартири) з його володіння відбулося з його волі, що унеможливлює витребування майна у добросовісного набувача.

28.09.2022 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій він не погоджується з доводами представника відповідача, зазначивши, що заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2019 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння скасоване, а ухвалою вказаного суду від 09.12.2020 року провадження у вказаній справі закрито, тому він вважає, що відпала підстава для реєстрації за ОСОБА_5 права власності на спірну квартиру, а всі подальші правочини є недійсними та не можуть породжувати ніяких правових наслідків.

На теперішній час не доведено, що відчуження ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 спірної квартири відбувалося шахрайським шляхом, проте повторне відчуження ОСОБА_5 тієї ж квартири на користь ОСОБА_4 є незаконним, що дає підстави для звернення останнього до винних осіб за відшкодуванням збитків, що завдані таким відчуженням.

29.09.2022 року ухвалою суду зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гармашов Г.М. про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на квартиру прийнято до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н.Г. про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, об`єднано в одне провадження з первісним позовом та присвоєно справі єдиний номер №333/5806/21 (провадження №2/333/734/22).

Того ж дня, 29.09.2022 року ухвалою суду: витребувано з архіву Комунарського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу №333/7107/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про витребування з чужого володіння; зобов`язано начальника СВ ВП №4 Запорізького районного управління ГУНП в Запорізькій області Подлужнього О.Ю. надати суду матеріали кримінального провадження №0002448, відомості про яке внесені до ЄРДР 27.05.2015 року за фактом шахрайського заволодіння квартирою ОСОБА_5 за ч.3 ст.190 КК України; зобов`язано директора Державного архіву Запорізької області надати суду належним чином засвідчену копію матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 від 05.01.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №1.

17.10.2022 року на адресу суду від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 надійшов відзив на зустрічний позов, в якому останній зазначає, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 оспорює договір від 05.01.2015 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , проте він не є учасником цього договору та його права не порушуються, оскільки вказаний договір укладений ще до виникнення будь-яких відносин ОСОБА_5 з ОСОБА_4 , та на відмінність від договору купівлі-продажу від 27.06.2019 року, на підставі якого останній просить визнати за собою право власності на квартиру, не є нікчемним.

Позивачем за зустрічним позовом не наведено жодного доказу того, що волевиявлення ОСОБА_5 , як законного власника, на відчуження спірної квартири ОСОБА_3 не було. Матеріали кримінального провадження №0002448, на які посилається ОСОБА_4 , не є достатніми доказами, оскільки досудове розслідування не закінчено, остаточного рішення суду з цього приводу не винесено, у зв`язку з чим твердження останнього про те, що оскаржуваний договір був підписаний іншою невстановленою особою, що нібито свідчить про відсутність волевиявлення ОСОБА_5 на відчуження квартири, є хибним.

20.10.2022 року на адресу суду від Державного архіву Запорізької області надійшло повідомлення №06-07/1282 від 19.10.2022 року про те, що нотаріальна справа щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 від 05.01.2015 року на зберігання до Державного архіву Запорізької області не надходили.

25.10.2022 року до суду від представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_7 надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що наявність договору купівлі-продажу від 05.01.2015 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , який не визнаний в установленому порядку недійсним, за наявності законного набуття цієї квартири ОСОБА_4 , порушують права останнього, у тому числі в частині можливості законної реалізації ОСОБА_4 його прав, свідчать про його власний інтерес та про право на оскарження вказаного провадження.

Органами досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002448, відомості про яке внесені до ЄРДР 27.05.2015 року встановлено та доведено, що від імені ОСОБА_5 діяла невідома особа, яка використала його паспорт шляхом вклеювання іншої фотокартки. На думку позивача за зустрічним позовом матеріали нотаріальної справи приватного нотаріуса Гармашова Г.М. щодо оформлення правочину з набуття ОСОБА_3 у власність спірної квартири та матеріали судової справи 333/7107/18 також містять докази відсутності волевиявлення ОСОБА_5 на продаж спірної квартири.

20.01.2023 року ухвалою суду повторно зобов`язано начальника СВ ВП №4 Запорізького районного управління ГУНП в Запорізькій області Подлужнього О.Ю. надати суду матеріали кримінального провадження №0002448, відомості про яке внесені до ЄРДР 27.05.2015 року за фактом шахрайського заволодіння квартирою ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 190 КК України; зобов`язано директора Запорізького обласного державного архіву надати суду належним чином засвідчену копію матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 від 05.01.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №1.

09.02.2023 року на адресу суду від Запорізького обласного державного архіву надійшли витребувані судом документи.

10.03.2023 до суду від начальника СВ Відділу поліції №4 Запорізького районного управління ГУНП в Запорізькій області Подлужнього О.Ю. надійшли матеріали кримінального провадження №0002448, відомості про яке внесені до ЄРДР 27.05.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Ухвалою суду від 22.05.2023 року було закрито підготовче провадження по об`єднаній цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н.Г. про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гармашов Г.М. про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на квартиру та призначено розгляд справи по суті.

Того ж дня, 22.05.2023 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_7 про залишення без розгляду позову ОСОБА_3 по вказаній об`єднаній цивільній справі.

Ухвалою суду від 21.06.2023 року зобов`язано начальника Державної прикордонної служби України надати суду інформацію про те, чи перетинала кордон України ОСОБА_8

04.09.2023 року ухвалою суду зобов`язано директора Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру України надати інформацію чи проводилась судово-почеркознавча експертиза по кримінальному провадженню №0002448, предметом якої було дослідження підписів та почерку ОСОБА_5 , якщо так, то направити належним чином засвідчену копію висновку експерта.

19.09.2023 року до суду від директора Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру України Каркоцького І. надійшла відповідь №19/108/5-18948-2023, в якій зазначено, що облікові матеріали по виконанню експертиз за 2015-2016 роки знищені по закінченню строків зберігання, у зв`язку з чим у них відсутня можливість надати вичерпну та достовірну інформацію з приводу порушеного питання. За обліковими матеріалами 2017-2023 років запитувана експертиза на виконання установи не надходила, на виконанні не перебуває.

01.11.2023 року ухвалою суду зобов`язано начальника Відділу поліції №4 Запорізького районного управління ГУНП в Запорізькій області надати на адресу суду усі у наявності матеріали кримінального провадження №0002448, відомості про яке внесені до ЄРДР 27.05.2015 року за фактом шахрайського заволодіння квартирою ОСОБА_5 за ч. 3 ст.190 КК України, крім тому №1.

24.11.2023 року на адресу суду від ВП №4 Запорізького районного управління ГУНП в Запорізькій області надійшла відповідь №14063/45/-03-2023, в якій повідомлено, що всі наявні в СВ ВП №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області матеріали кримінального провадження були направлені до суду 10.03.2023 року, тобто в 1 томі.

В судовому засіданні представник позивача по первісному позову (відповідача по зустрічному позову) ОСОБА_1 первісний позов підтримав з підстав, викладених у ньому, просив суд його задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечував, просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3

Додатково пояснив, між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Гармашовим О.В. Під час судового розгляду справи останній підтвердив, що підписував договір саме ОСОБА_5 . Приватний нотаріус зазначив, що ОСОБА_5 був з бородою і його обличчя відповідало фотографії, вклеєній у паспорт на ім`я останнього. Також, в судовому засіданні надавала пояснення ріелтор ОСОБА_11 , яка підтвердила, що ОСОБА_5 з власної волі переїхав у село Дніпропетровської області та добровільно готувався після правочину. Під час досудового розслідування не встановлено, що спірна квартира вибула через шахрайські дії, позва волею ОСОБА_5 . З витребуваних копій матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 від 05.01.2015 року, вбачається, що на фотокартці копії паспорту зображено саме ОСОБА_5 . Також ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_8 (донька ОСОБА_5 ) під час свого допиту у судовому засіданні зазначила, що фотографія чоловіка з бородою це фотографія, на якому зображений її батько, а інша фотографія чоловіка без бороди вона не знає кому належить. ОСОБА_8 після того як їй була надана копія фотографії чоловіка з бородою (з матеріалів нотаріальної справи ОСОБА_12 ) зазначила, що на ній зображений ОСОБА_5 .

Представник відповідача по первісному позову (позивача по зустрічному позову) ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував, зазначивши, що на фотографії з копії паспорта, який використано для надання 10.10.2014 року нотаріусом Куропятніковою Ю.В. довіреності на ім`я ОСОБА_13 на право представництва його інтересів, зображено не ОСОБА_5 , а невідому особу. Саме на підставі вказаної довіреності ОСОБА_13 отримав дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_4 індексний номер:29023426 від 05.11.2024 року. Тобто для укладення договору купівлі-продажу від 15.01.2015 року нотаріусом ОСОБА_14 були використані документи, що отримані у незаконний спосіб, шляхом підробки паспорта ОСОБА_5 . Також пояснив, що увесь цей час документи на квартиру були у доньці останнього ОСОБА_8 . Крім того, допитаний у кримінальному провадженні ОСОБА_3 пояснив, що після придбання квартири планувалось її продати, оскільки вона потребувала ремонту. Тобто у ОСОБА_3 не було наміру жити в спірній квартирі. Зустрічний позов просив задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н.Г. до зали судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином.

Приватний нотаріус Запорізького нотаріального округу Гармашов Г.М. 05.06.2024 року до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

За клопотанням представника ОСОБА_3 ОСОБА_1 судом під час розгляду справи були допитані свідками ОСОБА_11 та приватний нотаріус Гармашов Г.М., а за клопотанням ОСОБА_7 була допитана свідком донька ОСОБА_5 ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_11 суду повідомила, що вона працювала ріелтором в агентстві нерухомості «Власник». ОСОБА_15 звернулася до неї як до ріелтора в 2014 році за послугою, а саме: продати будинок та купити однокімнатну квартиру своєму онуку ОСОБА_3 . Вона наприкінці 2014 року на стовпі зірвала оголошення про те, що продається квартира за адресою: АДРЕСА_9 . Після цього вона разом з ОСОБА_15 зв`язалися по телефону з дівчиною, потім як виявилося з племінницею ОСОБА_5 , та пішли дивитися вказану квартиру. Житло було в занедбаному стані, газ відключений за несплату, тому зійшлися на ціні 13 000 доларів. Наступного дня ОСОБА_5 прийшов з племінницею до агентства, де оформили попередній договір та дали завдаток в розмірі 1 000 доларів. Вона перевірила документи на квартиру її трохи збентежило, що був дублікат свідоцтва про право власності на житло, тому вона звернулася до відділу приватизації районної адміністрації по Комунарському району, щоб переконатися, що з документами все гаразд. У вказаному відділі підняли документи, в яких були ксерокопії паспорту, що були надані під час отримання свідоцтва права власності та під час отримання дублікату вказаного документу. На фотокартках була одна й та сама людина.

05.01.2015 року до приватного нотаріуса ОСОБА_14 приїхали ОСОБА_5 , племінниця ОСОБА_16 , ОСОБА_3 , ОСОБА_15 та вона. Перед укладанням договору ОСОБА_5 повідомив, що він продасть квартиру та поїде до племінниці під Київ доживати свою старість. Вона спитала у нього чому він їде до племінниці жити, а не до дітей, на що останній відповів, що у нього є донька, однак про неї він нічого говорити не хоче.

Приватний нотаріус Гармашов Г.М. перед підписом договору купівлі-продажу квартири запитував у ОСОБА_5 чи розрахувались з ним та чи не має він ніяких претензій, на що останній відповів позитивно.

Після укладання вказаного договору купівлі-продажу, приблизно через 3 місяці, вона випадково на вилиці побачила, що ОСОБА_5 сидить на біля під`їзду будинку, де розташована спірна квартира. На її питання,чого він там знаходиться, останній відповів, що племінниця його ввела в оману, забрала грошові кошти та вивезла на якусь дачу, тому він повернувся до будинку.

В 2019 році їй зателефонувала ОСОБА_15 (бабуся ОСОБА_3 ) і повідомила, що в спірній квартирі нові власники, які там роблять ремонт. Остання пішла писати заяву в поліцію, однак по невідомим причинам відомості до ЄРДР внесені не були. ОСОБА_3 весь цей час перебував на військовій службі та брав участь в антитерористичній операції на території Донецької області.

Під час судового засідання ОСОБА_11 було показано фотознімок копії паспорту ОСОБА_5 (чоловіка з бородою) з нотаріальної справи ОСОБА_14 , яка впізнала останнього, зазначивши, що саме він приходив до нотаріуса ОСОБА_14 як власник спірної квартири та продав житло ОСОБА_3

04.09.2023 року у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що на початку року (але якого саме не пам`ятає), приблизно 4-5 січня, при укладанні договору купівлі-продажу квартири, запам`ятався продавець, оскільки він був кремезний, колоритний, з довгим сивим волоссям та бородою. Сумнівів про те, що саме він зображений на фотокартці паспорту, який йому надали, в нього не було. Перед підписом договору запитав у продавця квартири чи розрахувались з ним та чи не має він ніяких претензій. Вказаний чоловік відповів що усі умови виконані (гроші отримав). Під час укладання договору купівлі-продажу він робить копії документів сторін, у т.ч. паспортів.

Через декілька місяців до нього прийшов представник поліції та спитав чи він посвідчував договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 15.01.2015 року, повідомивши що є заява доньки, що її батько ОСОБА_5 не укладав цей договір.

Коли він підняв матеріали нотаріальної справи, а саме копії паспорта на ім`я ОСОБА_5 , та спитав у поліцейського чи ОСОБА_5 зображений на фотокартці, працівник поліції відповів, що це він. Після цього, він повідомив, що саме чоловік з фотографії у нотаріальній справі укладала договір на спірну квартиру.

Відеокамери у приміщенні нотаріальної контори не було, при вході дійсно була табличка «Увага відеоспостереження», але для того, щоб мінімізувати наміри людей для шахрайства, так як відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат» на той час заборонялося це робити. Представники поліції зверталися для того, щоб вилучити ці відеоплівки, однак він відповів, що у нього їх немає.

Під час судового засідання ОСОБА_14 було пред`явлено копії фотографії (чоловіка без бороди), на що свідок він зазначив, що саме цей чоловік був продавцем спірної квартири.

01.11.2023 року у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_5 є її батьком. З урахуванням способу життя останнього та його вік вона станом на 2014-2015 р.р. документи на квартиру за адресою: АДРЕСА_8 , що належала батькові, зберігала у себе вдома - у м. Києві.

Коли вона дізналася, що невідомі особи шахрайським шляхом заволоділи квартирою батька, а останнього кудись вивезли для подальшого проживання, вона відразу звернулася до поліції у м. Запоріжжі, де були внесені відповідні відомості до ЄРДР.

У подальшому, під час розслідування було встановлено, що її батько нікому не продавав свою квартиру, тому вона вважає, що у січні 2015 року ОСОБА_3 спірним житлом заволодів шахрайським шляхом.

В матеріалах кримінального провадження є докази підроблення фотокартки на паспорті. 26.03.2019 року рішенням суду витребувано від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_6 , після чого вказана квартира нею (як представником ОСОБА_5 ) була продана ОСОБА_17 .

Свідок також зазначила, що у матеріалах справи є дві копії паспорта на ім`я її батька. Фотографія з чоловіком з бородою це фотографія ОСОБА_5 .

При пред`явленні свідку фотознімку з паспорта громадянина України чоловіка з бородою (копія паспорта з нотаріальної справи ОСОБА_14 ) остання впізнала на ній свого батька.

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, допитавши свідків, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_3 , виданого 12.03.2012 року районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району, власником квартири

АДРЕСА_6 власності ОСОБА_5 на вказану квартиру зареєстровано ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 16.03.2012 року.

05.01.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі продажу-квартири за адресою: АДРЕСА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Гармашовим А.Г. та зареєстровано в реєстрі за №1.

Того ж дня, 05.01.2015 року ОСОБА_3 зареєстрував право власності на спірну квартиру у Державному реєстрі майнових прав на нерухоме майно.

27.05.2015 року ОСОБА_8 (донька ОСОБА_5 ) звернулася до Комунарського відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області про вчинення кримінального правопорушення, а саме: 05.01.2015 року невідома особа при укладенні цивільно-правової угоди, шахрайським шляхом заволоділа квартирою АДРЕСА_6 , що належить ОСОБА_5 .

За вказаними даними слідчий Комунарського відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області вніс відомості до ЄРДР за ч.3 ст.190 КК України (кримінальне провадження №0002448).

20.12.2017 року ОСОБА_3 зареєструвався у спірній квартирі.

20.12.2018 року ОСОБА_5 через свого представника ОСОБА_18 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_3 про витребування на свою користь від останнього квартири за адресою: АДРЕСА_8 (справа 333/710/18).

Заочним рішення від 26.03.2019 року у вказаній справі суд задовольнив позовні вимоги ОСОБА_5 та витребував зазначене житло з підстав, що квартира вибула з володіння власника ( ОСОБА_5 ) не з його волі, що є підставою для витребування квартири від добросовісного набувача.

10.05.2019 року ОСОБА_19 зареєстрував право власності на спірну квартиру у Державному реєстрі майнових прав на нерухоме майно.

27.06.2019 року між ОСОБА_8 , яка діяла від імені ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 укладено договір купівлі продажу квартири за адресою: АДРЕСА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Хамулою Н.Г. та зареєстровано в реєстрі за №1142.

Того ж дня, 27.06.2019 року ОСОБА_4 зареєстрував право власності на спірну квартиру у Державному реєстрі майнових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 13.11.2019 року заочне рішення у справі № 333/710/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 було скасовано та призначено розгляд справи в порядку загального провадження.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер.

09.12.2020 року ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя провадження у вказаній справі закрито у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №249671232 за ОСОБА_4 зареєстровано на праві приватної власності спірна квартира на підставі договору купівлі-продажу від 27.06.2019 року.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_3 про витребування майна

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст. 317 ЦК України).

Ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України (правовий висновок, сформульований у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 6-2407цс15).

Відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З аналізу змісту наведеного правила випливає, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16.08.2017 року у справі № 6-54цс17).

За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року (провадження № 6-251цс15).

Цей висновок також був неодноразово підтриманий і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2110/15-ц та № 522/2201/15-ц (провадження № 14-247цс18 та № 14-179цс18, відповідно).

Судом встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_3 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_8 на підставі договору, укладеного 05.01.2015 року між ним та ОСОБА_5 , який на цей час не визнаний недійсним та не є нікчемним.

У подальшому, спірне майно вибуло з володіння ОСОБА_3 у зв`язку з прийняттям 26.03.2019 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя заочного рішення, тобто під час вказаного судового процесу ОСОБА_3 не приймав участь і не був обізнаний певний час про існування такого рішення суду.

Таким чином, у ОСОБА_3 майно вибуло не з його волі.

До ОСОБА_4 право власності на спірне житло перейшло на підставі відплатного договору купівлі-продажу від 27.06.2019 року між останнім та ОСОБА_5 , який фактично не мав права його відчужувати (у зв`язку із скасуванням заочного рішення суду та подальшого закриття провадження у цивільній справі), про що відповідач по первісному позову не знав і не міг знати, тобто ОСОБА_4 є добросовісним набувачем.

Отже, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відсутні договірні відносини і спірне майно у власності останнього перебуває не на підставі договору, укладеного з власником ( ОСОБА_3 ), тому на підставі встановлених фактичних даних вважаю, що в даному випадку можливо застосувати вимоги ч.1 ст.388 ЦК України та задовольнити первісний позов в частині витребування майна.

Доводи представника відповідача за первісним позовом (представника позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 про те, що спірне майно не може бути витребуване у ОСОБА_17 , оскільки він є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна є безпідставними та суперечать положенню п. 3 ч.1 ст. 388 ЦК України, згідно з яким, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом, то таке майно можна витребувати й у добросовісного набувача.

Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20).

Щодо позовної вимоги ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним

Позивач по первісному позову просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 27.06.2019 року, проте, на думку суду, такий спосіб захисту не приведе до відновлення прав та інтересів ОСОБА_3 , за захистом яких він звернувся до суду, виходячи з такого.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані.

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх. Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу / набуття / зміни / встановлення / припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення, навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає.

Вказаний висновок зазначений у Постанові Верховного Суду від 28.09.2022 року у справі № 530/1995/18 (провадження № 61-697св21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 463/5896/14-ц зроблено висновок, що цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

В даному випадку вважаю, що договір, укладений 27.06.2019 року між ОСОБА_8 , яка діяла від імені ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 про продаж квартири за адресою: АДРЕСА_8 є нікчемним, враховуючи таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Отже, продавцем за договором може виступати особа, що є власником товару. Це випливає із загального правила, встановленого ч.1 ст. 317 ЦК України про те, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

27.06.2019 року ОСОБА_8 , діючи від імені ОСОБА_5 , продала спірну квартиру, враховуючи, що заочним рішенням від 26.03.2019 року суд задовольнив позовні вимоги ОСОБА_5 та витребував це житло у ОСОБА_3 .

Водночас, вказане заочне рішення суду було скасовано рішенням суду від 13.11.2019 року, тобто фактично ОСОБА_5 станом на 27.06.2019 року не міг розпоряджатися квартирою, так як йому вона не належала.

Отже, аналізований у справі договір, підписаний сторонами, є в цілому нікчемним, тобто розглядається з точки зору права як такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені.

Одночасне пред`явлення віндикаційного позову про витребування майна із чужого незаконного володіння (позову власника, позбавленого володіння майном, про витребування майна від його володільця) та негаторного позову про визнання правочину недійсним із застосування реституції (позову про захист права від порушень, не пов`язаних з позбавлення володіння), тобто одночасне застосування статей 216 і 338 ЦК України, є помилковим, оскільки віндикаційний і негаторний позови вважаються взаємовиключними.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18.01.2017 року у справі № 6-2723цс16 та узгоджуються з правовими висновками у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі № 522/1029/18 та Верховного Суду України від 30.11.2016 року у справі № 756/14448/14-ц.

Враховуючи, що ОСОБА_3 було заявлено вимогу, яка є неефективною (визнання договору купівлі-продажу недійсним від 27.06.2019 року), а належним захистом його прав є віндикаційний позов, тому суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позову в частині визнання вказаного договору недійсним.

Вказане узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у пункті 7.27 постанови від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18).

В даному випадку, рішення суду від 26.03.2019 року, за яким право власності перейшло до ОСОБА_5 у подальшому 13.11.2029 року було скасовано, тобто фактично право власності на спірне майно повернулося до ОСОБА_3 , а цим рішенням суд витребує майно від ОСОБА_4 на користь останнього і воно у разі набрання законної сили є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Тому, наявність цього рішення суду, що набрало законну силу, та рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2019 року, вважаю в даному випадку повною мірою захистить права ОСОБА_3 як власника спірного майна.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3

ОСОБА_4 у своїй позовній заяві просив суд визнати договір продажу від 05.01.2015 року недійсним та визнати право власності на спірну квартиру.

При цьому, позивач за зустрічним позовом зазначив, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке були внесені слідчим СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області 27.05.2015 за №0002448 за ч.3 ст.190 КК України за фактом незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_6 , яка належить ОСОБА_5 встановлено, що восени 2014 року ОСОБА_5 втратив свій паспорт громадянина України та 05.01.2015 року невідома особа, яка діяла на підставі підробленого паспорту, від його імені уклала з ОСОБА_3 договір-купівлі продажу квартири.

З огляду на викладені обставини, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_10 вважає, що вказаний договір є недійсним у зв`язку з відсутністю внутрішнього волевиявлення учасника правочину, а саме: ОСОБА_5 , на його вчинення.

Згідно з частиною першою ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини п`ятої ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Під час судового розгляду суд дослідив матеріали кримінального провадження №№0002448 та встановив, що відомості до ЄРДР були внесені слідчим Комунарського РВ ЗМУ ГУМС в Запорізькій області Сазоновим В.В. 27.05.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358, ч.3 ст.190 КК України.

Підставою для внесення вказаних відомостей до ЄРДР стала заява ОСОБА_8 від 27.05.2015 року.

Під час свого допиту ОСОБА_8 зазначила, що квартира за адресою: АДРЕСА_8 належала її батьку ОСОБА_5 після смерті її матері у 2008 році. Саме вона займалася питаннями приватизації вказаної квартири на ОСОБА_5 . Так як останній зловживає спиртними напоями, тому усі оригінали документів на житло зберігалися у неї за місцем проживання у м. Києві.

25.05.2015 року їй подзвонив двоюрідний брат її батька ОСОБА_20 , який повідомив, що необхідно приїхати та розібратися з квартирою ОСОБА_5 , так як з неї сторонні особи виносять меблі і там щось відбувається.

27.05.2015 року, коли вона приїхала до Запоріжжя, то у спірній квартирі виявила батька, який зазначив, що до нього приходить якась дівчина, яка його кормить, у зв`язку з чим він їй передав свою пенсійну картку. ОСОБА_5 також стверджував, що він квартиру нікому не продавав. У подальшому, вона дізналася, що квартира була продана 05.01.2015 року ОСОБА_3 на підставі підроблених довіреностей.

Допитаний потерпілим по вказаному кримінальному провадженню 17.01.2018 року ОСОБА_5 пояснив, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_8 він проживав усе своє життя. Після смерті його матері у 2008 році він приватизував квартиру на себе, але усі документи на житло зберігалися у його доньки ОСОБА_21 у м. Києві. Він зловживав спиртними напоями і до нього дуже часто у квартиру приходили різні люди. Одного разу він познайомився з жінкою ОСОБА_22 , віком 22-23 роки, яка почала приходити до нього у гості та приносити їжу. У подальшому остання обіцяла у його квартирі зробити ремонт та залишитися проживати однією сім`єю (він, ОСОБА_22 та її донька). У кінці грудня 2014 року ОСОБА_22 попрохала передати їй свій паспорт, що він і здійснив. У січні 2015 року він з ОСОБА_22 їздили до ЖЕУ, де остання вирішувала якісь питання. У саме приміщення ЖЕУ заходила тільки ОСОБА_22 . Також, у січні 2015 року він ОСОБА_22 віддавав свою пенсійну картку, щоб остання зняла звідти грошові кошти у сумі 200 грн., що і було здійснено: ОСОБА_22 йому віддала і гроші і картку.

У липні 2015 року ОСОБА_22 запропонувала пожити у приватному будинку біля р. Дніпро, на що він погодився, у зв`язку з чим була перевезені меблі з його квартири.

10.06.2015 року його ОСОБА_22 відвезла в район Леваневського у м. Запоріжжі, де залишила проживати у якомусь будинку з чоловіком на ім`я ОСОБА_23 . 19.07.2015 року ОСОБА_23 йому повідомив, що йому необхідно зустрітися з ОСОБА_22 , яка його чекає на зупинці громадського транспорту. Проте, коли він туди направився, то нікого не було і він поїхав до себе додому на АДРЕСА_10 , але попасти до житла не зміг, так як у нього були замінені замки на дверях.

Станом на січень 2018 року він проживає у с. Глухе, Дніпропетровської області у будинку, куди його привезла ОСОБА_22 .

ОСОБА_3 він не знає і йому квартиру він не продавав.

Відсутність внутрішнього волевиявлення учасника правочину може бути підтверджена певними засобами доказування до яких, в тому числі, відноситься і проведення експертизи.

З метою перевірки показань ОСОБА_5 судом досліджувалися матеріали кримінального провадження на предмет призначення почеркознавчої експертизи.

Було встановлено, що постановою слідчого Комунарського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області Сазонова В.В. 18.04.2016 року було призначено судову почеркознавчу експертизу, до проведення якої залучено експертів Запорізького НДЕКЦ МВС України.

Водночас, матеріали кримінального провадження №0002448 не містять висновку судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 04.09.2023 року директора Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру України зобов`язано надати інформацію чи проводилась судово-почеркознавча експертиза по кримінальному провадженню №0002448, предметом якої було дослідження підписів та почерку ОСОБА_5 .

Проте, 19.09.2023 року до суду від директора Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру України Каркоцького І. надійшла відповідь №19/108/5-18948-2023 від 18.09.2023 року, в якій зазначено, що облікові матеріали по виконанню експертиз за 2015-2016 роки знищені по закінченню строків зберігання, у зв`язку з чим у них відсутня можливість надати вичерпну та достовірну інформацію з приводу порушеного питання. За обліковими матеріалами 2017-2023 років запитувана експертиза на виконання установи не надходила, на виконанні не перебуває.

Враховуючи наведене, в матеріалах кримінального провадження №0002448 не було виявлено жодної проведеної експертизи, яка б могла встановити той факт, що підпис на договорі належить не продавцю квартири ОСОБА_5 а іншій особі.

Водночас, суд звертає увагу, що під час витребування матеріалів кримінального провадження суддею Комунарського районного суду м. Запоріжжя Фунжиєм О.А. 20.02.2020 року ці матеріали кримінального провадження перебували у 2 томах. У 2023 році слідчим були суду надані матеріали лише в одному томі, а при повторному запиту кримінального провадження начальник слідчого підрозділу вказав, що інші матеріали відсутні.

Також, під час дослідження матеріалів кримінального провадження встановлено, що 10.10.2014 року приватним нотаріусом Куропятніковою Т.М. була посвідчена довіреність від імені ОСОБА_24 за якою він уповноважив третю особу ОСОБА_25 представляти його інтереси щодо розпорядження рухомим та нерухомим майном та інше представництво.

Того ж дня, 10.10.2014 року приватним нотаріусом Куропятніковою Т.М. була посвідчена довіреність від імені ОСОБА_5 за якою він уповноважив третю особу ОСОБА_13 представляти його інтереси у суді та інше представництво.

Відповідно до відповіді заступника начальника управління з питань державної реєстрації Абрамова Д.О. №852-2-10/02-09-34 від 09.12.2015 року, 30.10.2014 року у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції зареєстровано заяву про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_8 за ОСОБА_5 , яка була подана ОСОБА_13 , що діяв на підставі довіреності №2525, виданою приватним нотаріусом Куропятніковою Т.М. 10.10.2014 року.

Водночас, судом встановлено, що під час пред`явлення документів на отримання вказаних довіреностей використовувався паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 , де на фотографії перебував чоловік без бороди. Відповідно до показань свідка ОСОБА_26 , чоловік без бороди не був її батьком, тобто ОСОБА_5 .

Отже, судом встановлено, що документи на право власності на спірну квартиру було отримано невідомими особами з використанням довіреностей, отриманих за допомогою паспорту на ім`я ОСОБА_5 з фотографією, на якій не було зображено останнього.

20.01.2023 року ухвалою суду зобов`язано директора Запорізького обласного державного архіву надати суду належним чином засвідчену копію матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 від 05.01.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №1.

Після надходження вказаних матеріалів, судом встановлено, що на копії паспорту громадянина України зображено саме ОСОБА_5 .

Тобто, 05.01.2015 року під час купівлі-продажу спірного майну був присутній саме ОСОБА_5 , що і підтвердили свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_14 .

Сторони вказаного правочину в присутності нотаріуса серед іншого підтвердили, що укладання цього договору відповідає їх інтересам, волевиявлення їх є вільним і усвідомленим та відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають їх реальній домовленості, у них відсутні обставини, які примусили їх укласти цей договір на невигідних умовах, цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, вони отримали від нотаріуса всі роз`яснення стосовно цього договору і жодних зауважень, доповнень до цього договору не мають.

Згідно із оспорюваним договором, сторони підтвердили, що вони розуміють українську мову і володіють нею в обсязі, достатньому для розуміння суті цього договору, який підписується ними добровільно. Одночасно стверджують, що однаково розуміють значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать їх особисті підписи на договорі.

Суд критично відноситься до показань, наданих свідком ОСОБА_21 під час судового розгляду та досудового розслідування, а також наданих ОСОБА_5 , так як вони не є логічними з точки зору обставин в них зазначених та можливості встановлення осіб, які нібито займалися продажем квартири у січні 2015 року.

Так, свідок ОСОБА_21 зазначила, що 27.05.2015 року вона приїхала до ОСОБА_5 та виявила, що квартира останнього продана шахрайським шляхом, тому того ж дня 27.05.2015 року були внесені відомості до ЄРДР. А ОСОБА_5 стверджує, що ОСОБА_22 у липні 2015 року запропонувала йому пожити у будинку, на що він погодився (спочатку його відвезли в район Леваневського у м. Запоріжжі, а потім у с. Гірне Дніпропетровської області) і з нею тримав зв`язок аж до січня 2018 року. Тобто, після того, як були внесені відомості до ЄРДР ОСОБА_22 , яка зі слів ОСОБА_5 і брала у нього паспорт, банківську картку і їздила до ЖЕУ (тобто особа, яка вочевидь займалася підготовкою документів для правочину), надавала останньому житло до січня 2018 року.

Крім того, в даному випадку ОСОБА_21 є зацікавленою особою, так як саме вона продавала (по довіреності) спірну квартиру ОСОБА_4 , а свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_11 не мають жодної заінтересованості у справі.

Суд також не бере до уваги обставини, встановлені заочним рішення у справі №333/710/18 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, згідно якого суд витребував від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_6 за тих підстав, що квартира була продана невідомими особами по підробленому паспорту.

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто учасники мають право посилатися на зміст судового рішення, що набрало законної сили, у якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Однак, судом встановлено, що вказане заочне рішення було скасоване ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2019 року.

Враховуючи наведене, дія преюдиції припинилася, оскільки судове рішення скасовано в установленому порядку.

Таким чином, під час судового розгляду жодними доказами не було встановлено, що не ОСОБА_5 , а інша особа підписувала договір купівлі-продажу 05.01.2015 року.

На думку суду, в даному випадку внутрішнє волевиявлення продавця ОСОБА_5 було спрямоване на настання реальних правових наслідків продажу квартири АДРЕСА_6 , доказів, які б спростовували зазначені обставини, позивачем за зустрічним позовом не надано.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ст. 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Суд на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів і встановлених на їх підставі обставин, дійшов висновку про недоведеність позовної вимоги ОСОБА_4 , оскільки він не надав жодного доказу на підтвердження підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Враховуючи те, що позовна вимога про визнання права власності на квартиру за позивачем за зустрічним позовом є похідною від вимоги про визнання недійсним договору - купівлі продажу квартири, вона також задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 5, 141, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 207, 215, 387, 388, 509, 526, 626, 628, 638, 655 ЦК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Наталія Григорівна (69063, м. Запоріжжя, вул. Поштова, буд. 27/29, прим. 30) про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Витребувати від ОСОБА_4 а ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) квартиру АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №01).

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 а ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн.

Позов ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гармашов Георгій Миколайович ( АДРЕСА_5 ) про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на квартиру залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.06.2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод