ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

11 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

заслухавши доповідь судді - доповідача Остапенко В.О. по апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Тішунін Олександр Анатолійович, на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2014 року по цивільній справі № 171/1591/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

УСТАНОВИВ:

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2014 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Тішунін О.А. 26 вересня 2024 року, засобами поштового зв`язку, направив апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, яка 30 вересня 2024 року надійшла до суду, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, передбаченого ст. 294 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення), однак в апеляційній скарзі апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та зазначає доводи поважності пропуску вказаного строку та підстави для його поновлення посилаючись на те, що про наявність даного спору в суді він не був обізнаний, копії позовної заяви та виклики до суду не отримував, копію оскаржуваного рішення не отримував, про існування оскаржуваного рішення дізнався після того, як його представник, після отримання матеріалів справи до електронного кабінету, отримав доступ до матеріалів цивільної справи.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити з таких підстав.

На момент ухвалення рішення суду першої інстанції процедура апеляційного оскарження рішення була врегульована положеннями статей 292, 294, 297 ЦПК України 2004 року. Згідно вимог статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 126 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з тим, у пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оскільки апеляційна скарга подана 26 вересня 2024 року, то апеляційний суд керується нормами ЦПК України у редакції, що діє з 15 грудня 2017 року з наступними змінами.

Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Адвокат Тішунін О.А. оскаржує судове рішення в інтересах відповідача ОСОБА_1 , посилаючись на те, що про розгляд справи відповідачу не було відомо, оскільки він не отримував матеріалів позовної заяви, копії ухвали про відкриття провадження у справі та повідомлень про розгляд справи.

Однак такі твердження апелянта спростовуються матеріалами справи.

Зокрема судом встановлено, що провадження у даній справі відкрито 04 червня 2014 року.

На аркуші справи 12 міститься заява відповідача ОСОБА_1 , датована 11 червня 2014 року, відповідно до якої відповідач просить справу за позовом ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину розглядати за його відсутності та позовні вимоги відповідач визнає у повному обсязі.

Відтак, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_1 знав про наявність справи у суді.

Крім цього, в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 (а.с.11).

У ч.5 ст.74 ЦПК України, в редакції чинній на момент ухвалення судового рішення зазначалося, що судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Відкриття апеляційного провадження по спливу більше десяти років після ухвалення рішення порушить принцип правової визначеності.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 був повідомлений та обізнаний про розгляд справи, а тому підстав для відкриття апеляційного провадження, апеляційний суд не вбачає.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись статтею 358 ЦПК України,суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Тішунін Олександр Анатолійович, про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2014 року - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Тішунін Олександр Анатолійович, на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2014 року - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: