Справа № 462/8760/24
УХВАЛА

18 листопада 2024 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Постигач О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про зобов`язання вчинити певні дії,

встановила:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати договір про надання послуг з централізованого опалення, який є публічним договором між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та гр. ОСОБА_1 , зобов`язати ЛМКП «Львівтеплоенерго» припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з квартири АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя приходить до висновку про направлення справи за виключною підсудністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.16 ст.28 ЦПК України, позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Вимоги ЦПК щодо виключної підсудності унеможливлюють застосування інших правил територіальної підсудності, крім тих, які встановлені процесуальним законом для відповідної категорії справ.

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Тому до спорів, предметом яких є стягнення або перерахунок заборгованості, поширюються процесуальні норми щодо виключної підсудності справ.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №911/2390/18, а також у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 р. у справі № 638/1988/17.

Згідно з висновком Верховного суду, викладеним у постанові від 10 квітня 2019 року (справа № 638/1988/17, провадження № 61-30812св18), позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності, оскільки предметом позову є зобов`язання, які випливають з надання послуг централізованого постачання холодної води та водовідведення, які надаються за місцем знаходження нерухомого майна.

Предметом позову у даній справі є зобов`язання, які випливають з надання послуг з постачання опалення та гарячої води, що надаються за місцем знаходження нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 .

Місцезнаходження нерухомого майна не відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Залізничного районного суду м. Львова.

Частиною 1 статті 378 ЦПК України визначено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Згідно положення п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, відповідно до ст.ст. 30, 31 ЦПК України цивільна справа підлягає направленню за підсудністю до Личаківського районного суду м. Львова.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються.

Керуючись статтями 27, 30, 31, 187, 353-354 ЦПК України, суд

постановив:

Позовну заяву представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про зобов`язання вчинити певні дії передати за підсудністю доЛичаківського районного суду м. Львова (79007, м. Львів, вул. Богдана Лепкого, 16).

Ухвалу може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно. Оригінал ухвали міститься в матеріалах справи №462/8760/24. Ухвала 18.11.2024 набрала законної сили.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Копія виготовлена

Суддя: Постигач О.Б.