ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4840/24 Справа № 216/1905/23 Суддя у 1-й інстанції - ОНОПЧЕНКО Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Тимченко О.О.,

суддів Бондар Я.М.,Зубакової В.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 216/1905/23за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2024 року (суддя Онопченко Ю.В.), ухвалене в приміщенні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 15 жовтня 2022 року між сторонами було проведено переговори ( у випадку погодження всіх необхідних для цього умов) щодо можливої покупки нею у відповідача земельної ділянки площею 0,0624 га, кадастровий номер :08:179:0050, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, с/т «Модр», у зв`язку з чим вона сплатила відповідачу грошові кошти у сумі 25 000 грн, що підтверджено розпискою. Того ж дня відповідач видав на її ім`я довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Сікарем Б.В., та відповідно до якої їй надано право розпорядження від імені відповідача вказаної земельної ділянки. На той час, не маючи достатньої обізнаності щодо порядку вчинення правочинів щодо купівлі-продажу нерухомого майна, вона була переконана у правильності оформлення угоди, оскільки довірилась відповідачу у цьому питанні. Однак згодом вона зрозуміла, що видана їй довіреність не закріплює за нею права власності на земельну ділянку, довіреність видана лише на право розпорядження земельною ділянкою від імені та в інтересах її власника, тобто відповідача. При подальших переговорах щодо оформлення договорів купівлі-продажу у встановленому законом порядку, відповідач заявив що він зробив все залежне від нього і оформив документи належним чином. 20 березня 2023 року вона направила відповідачу лист-вимогу щодо повернення безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 25 000 грн, однак відповіді так і не отримала.

Просила суд стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 25 000 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склалися відносини представництва, що ґрунтуються на підставі виданої відповідачем у встановленому законом порядку довіреності на продаж спірної земельної ділянки, а розписка на підставі якої відповідач набув від позивача грошові кошти в розмірі 25 000 грн. не містить даних, що вказані кошти сплачені позивачем саме як покупцем земельної ділянки, оформлення договору купівля-продажу якої здійснюється в порядку визначеному ЦК України, а тому не можна вважати, що вищеназвані грошові кошти відносяться до безпідставно набутого майна.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивач та відповідач не досягли згоди щодо умов купівлі-продажу земельної ділянки та не надали своїм домовленостям установленої законом форми, відповідач набув та продовжує безпідставно утримувати в себе 25 000,00 грн., які належать позивачу.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Земельна ділянка площею 0,0624 га, кадастровий номер :08:179:0050, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, с/т «Модр» належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджено державним актом на права власності на земельну ділянку, виданого управління Держкомзему у місті Кривий Ріг Дніпропетровської області 01.10.2010 (а.с. 8).

Довіреністю від 15.20.2022, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сіркарем Б.В., та зареєстрованої у реєстрі за № 1421, ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси та вчиняти передбачені чинним законодавством дії щодо продажу належної йому земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0624 га, кадастровий номер :08:179:0050, та/або нерухомим майно, яке на ній розташоване. Представнику надано право продавати за ціну та на умовах йому відомих та ними попередньо обговорених належне йому вищевказане нерухоме майно, а також у разі необхідності укладати попередній договір, у тому числі з передачею авансових платежів, договір про завдаток, договори з розстроченням платежу тощо; представляти його інтереси в установах чи підприємствах незалежно від організації форми та підпорядкування, що стосується належного виконання доручення; подавати від його імені запити, клопотання, заяви, виконувати інші дії в межах та в обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду повноважень. Довіреність видана з правом передоручення повноважень третім особам, строком на три роки (а.с.7).

Відповідно до розписки від 15.10.2022, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в рахунок продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0624 га 25000 грн (а.с.6).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склалися відносини представництва, що ґрунтуються на підставі виданої відповідачем у встановленому законом порядку довіреності на продаж спірної земельної ділянки, а розписка на підставі якої відповідач набув від позивача грошові кошти в розмірі 25000 грн. не містить даних, що вказані кошти сплачені позивачем саме як покупцем земельної ділянки, оформлення договору купівля-продажу якої здійснюється в порядку визначеному ЦК України, а тому не можна вважати, що вищеназвані грошові кошти відносяться до безпідставно набутого майна.

Проте, погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

За змістом статті 1212 ЦК України передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, провадження № 14-32цс19, від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19, провадження № 14-175цс21).

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, провадження № 12-182гс18).

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, - яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, - та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19, провадження № 12-12гс21).

Положення частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання.

У особи виникає зобов`язання повернути отримане майно, зокрема, грошові кошти, згідно зі статтею 1212 ЦПК України, як безпідставно набуте, якщо особа отримала їх без правової підстави, за відсутності договірних правовідносин щодо цього майна.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 495/2442/16-ц, провадження № 61-15428св19.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, провадження № 14-400цс19).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розписки від 15.10.2022, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в рахунок продажу земельної ділянки за адресою: м. Кривий Ріг, с/т «Модр», площею 0,0624 га 25 000 грн (а.с.6).

Довіреністю від 15.20.2022, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сіркарем Б.В., та зареєстрованої у реєстрі за № 1421, ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси та вчиняти передбачені чинним законодавством дії щодо продажу належної йому земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0624 га, кадастровий номер :08:179:0050, та/або нерухомим майно, яке на ній розташоване. Представнику надано право продавати за ціну та на умовах йому відомих та ними попередньо обговорених належне йому вищевказане нерухоме майно, а також у разі необхідності укладати попередній договір, у тому числі з передачею авансових платежів, договір про завдаток, договори з розстроченням платежу тощо; представляти його інтереси в установах чи підприємствах незалежно від організації форми та підпорядкування, що стосується належного виконання доручення; подавати від його імені запити, клопотання, заяви, виконувати інші дії в межах та в обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду повноважень. Довіреність видана з правом передоручення повноважень третім особам, строком на три роки (а.с.7).

20 березня 2023 року позивачем відповідачу було направлено лист-вимогу щодо повернення безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 25 000 грн, однак позивач відповіді так і не отримала.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 грошові кошти отримав в рахунок продажу земельної ділянки, але на даний час земельна ділянка не вийшла з володіння ОСОБА_2 і до сих пір належить йому на праві власності, що підтверджено державним актом на права власності на земельну ділянку, виданого управління Держкомзему у місті Кривий Ріг Дніпропетровської області 01.10.2010 (а.с. 8), тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 4 частини 1, пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушенням норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 1 095,07 грн. та судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 1 610,40 грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити .

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошті в сумі 25 000 ( двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 1 095 ( одна тисяча шістсот дев`яносто п`ять) гривен 07 копійок та судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 1 610 (одна тисяча шістсот десять ) гривен 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді Я.М.Бондар

В.П.Зубакова