Справа № 202/7842/24
Провадження № 2/202/4037/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

18 листопада 2024 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мачуського О.М.

за участю секретаря судового засідання Карасьової Г.І.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

20 червня 2024 року ОСОБА_1 за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що 09 липня 2021 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 позику в розмірі 100000,00 гривень, про що був укладений договір позики грошових коштів під процент та розписка ОСОБА_3 . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13.02.2024 року у справі № 236/4688/21 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за користування позикою за договором позики від 09.07.2021 за період з 12.07.2021 по 25.11.2021 у розмірі 83 900 гривень 21 коп. В даній постанові апеляційного суду також встановлено, що строк дії договору закінчився 24.11.2021 року. Однак, станом на дату звернення з даним позовом, відповідач свої зобов`язання по поверненню суми позики у розмірі 100000,00 гривень не виконав, позику не повернув.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики грошових коштів під процент від 09.07.2021 року, у сумі 100000,00 гривень, проценти за користування позикою відповідно договору позики грошових коштів під процент від 09.07.2021 року, у сумі 114000,00 гривень, за період з 01.01.2023 року по 30.06.2023 року, а також понесені позивачем судові витрати.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

29 липня 2024 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Прокопцев С.В. за допомогою підсистеми «Електронний суд» подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13.02.2024 у справі №236/4688/21 визначено, що строк дії договору позики становить з 09.07.2021 по 24.11.2021 (коли позивачем була висунута вимога про повернення процентів за позикою), а тому нарахування процентів за користування позикою можливо лише в межах строку дії договору, тобто до 25.11.2021 року. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення процентів за користування позикою за період з 01.01.2023 по 30.06.2023 не підлягають задоволенню, оскільки виходять за межі строку дії Договору позики від 09.07.2021.

З урахуванням наведеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування позикою відповідно договору позики грошових коштів під процент від 09.07.2021 року у сумі 114 000,00 гривень, за період з 01.01.2023 року по 30.06.2023 року.

Правом, передбаченим ст. 179 ЦПК України, щодо подачі відповіді на відзив на позовну заяву, позивач не скористався.

09 жовтня 2024 року позивач ОСОБА_1 за допомогою підсистеми «Електронний суд» подав до суду заяву про зменшення позовних вимог в якій зазначив, що вважає за необхідне, зменшити розмір позовних вимог виключно щодо стягнення суми наданої позики, без вимог про стягнення процентів за її користування, а тому просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики грошових коштів під процент від 09.07.2021 року, у сумі 100000,00 гривень.

Позивач в судове засідання не з`явився, натомість 09.10.2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, натомість представник відповідача за допомогою підсистеми «Електронний суд» подав клопотання про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Також зазначив, що під час ухвалення рішення суду просить врахувати відзив на позовну заяву.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13.02.2024 року по справі № 236/4688/21 встановлено такі обставини

09.07.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики грошових коштів під процент, який також досліджено судом в ході розгляду даної справи.

Відповідно до п.1.1 Договору ОСОБА_1 передав, а відповідач ОСОБА_2 отримав у позику 100000 грн.

Факт укладання договору та передання грошових коштів ОСОБА_1 (позикодавцем) ОСОБА_2 (позичальнику) за Договором додатково підтверджується розпискою від 09.07.2021, оригінал якої, на час розгляду апеляційним судом справи № 236/4688/21, знаходився в матеріалах справи.

Висновком експерта Полтавського НДЕКЦ МВС України Баранової №СЕ-19/117-23/8188-ПЧ від 18.07.2023 встановлено, що підпис та рукописний текст на 2-й сторінці в графі «Позичальник» договору позики грошових коштів під процент, складеному 09.07.2021 в м. Краматорськ (т.2, а.с.5, розміщено на 2-й сторінці), виконані ОСОБА_2 ; два підписи та рукописний текст «виправленому вірити» на розписці до договору позики грошових коштів від 09.07.2021, яка була складена 09.07.2021 в м. Лиман (т.2, розміщено на звороті а.с.6), виконані ОСОБА_2 .

Щодо строку дії договору, судом апеляційної інстанції в постанові від 13.02.2024 року по справі № 236/4688/21, визначено наступне..

Пункт 2 Договору, з якого вбачається, що позику, а також проценти, ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 готівкою за першою вимогою останнього, але у будь-якому разі не пізніше 07.07.2023.

Як вбачається з первісної позовної заяви, вона була подана до суду 25.11.2021 року, при цьому у позовній заяві зазначено, що позасудові заходи врегулюванню спору не вживались.

Таким чином, строк дії договору позики становить з 09.07.2021 року по 24.11.2021 року (коли позивачем була висунута вимога про повернення процентів за позикою).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

В даній справі беруть участь ті самі особи, спір стосується цивільно-правових відносин на підставі договору позики грошових коштів під процент від 09.07.2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Отже, обставини, встановлені Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13.02.2024 року у цивільній справі № 236/4688/21, що набрала законної сили, доказуванню не підлягають.

Згідно статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частини 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору позики, які регулюються Цивільним кодексом України.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 627 ЦК України закріплено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Після передання грошей договір вважається укладеним та у сторін виникають взаємні права та обов`язки, зокрема у позичальника виникає обов`язок повернути всю суму коштів.

Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Встановлено, що відповідно до Договору позики грошових коштів під процент від 09.07.2021 року та розписки до договору позики грошових коштів від 09.07.2021, яка була складена 09.07.2021 в м. Лиман за підписом ОСОБА_2 ,останній у позивача грошові кошти в сумі 100000,00 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно до ст.ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання.

Згідно п. 5 ч. 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі.

Законодавець передбачив, що спрямування сторін договору має резюмувати безперечне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, суд погоджується із доводами представника позивача про фактичне порушення прав позивача.

Через неналежне виконання відповідачем умов Договору, щодо повернення позики, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки про отримання відповідачем даних коштів, за відповідачем наявна заборгованість в сумі основного боргу за позикою, що складає 100000,00 гривень. Даний факт також не оспорювався та не спростований стороною відповідача в ході розгляду даної справи.

Відповідач до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В ході розгляду справи відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу щодо повернення суми позики чи спростування посилань позивача.

З урахуванням наведеного, повно дослідивши усі обставини справи, встановивши справжню правову природу відносин між сторонами, оскільки наявні в справі докази в їх сукупності підтверджують укладення договору позики, зобов`язання за яким відповідач належним чином не виконав й не повернув взяті ним у позику грошові кошти суд доходить висновків, що позовні вимогии є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а з з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по основній сумі боргу за Договором позики грошових коштів під процент від 09.07.2021 року, що складає 100000,00 гривень.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

За звернення до суду 19.06.2024 року з позовною заявоюпро стягнення заборгованості в загальному розмірі 214000,00 гривень в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» у відповідності до вимог ЗУ «Про судовий збір», позивачем були понесені витрати з оплати судового збору в сумі 1712,00 гривень, що підтверджується квитанцією ID: 2975-7647-4296-4448 від 19 червня 2024 року.

В ході розгляду справи позивачем змінено розмір позовних вимог, сума яких зменшена до 100000,00 гривень. За подання до суду в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» позовної заяви майнового характеру, ціна якого становить 100000,00 гривень, у 2024 році справляється судовий збір в розмірі 968,96 гривень.

Переплачена ОСОБА_1 сума судового збору в розмірі 743,04 гривень, ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.10.2024 року, повернута позивачу.

Доказів понесення сторонами інших судових витрат, на час розгляду справи суду не надано.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Таким чином, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, у відповідності до ст. 141 КПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору у розмірі 968,96 гривень.

Керуючись ст. ст.4,12,13,81,137,141, 263,265, 259, 268, 351,352,355 ЦПК України, ст.ст.545,625,1046,1047, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , суму основного боргу за Договором позики грошових коштів під процент від 09 липня 2021 року, що складає 100000,00 гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , судові витрати з оплати судового збору у розмірі 968,96 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Мачуський