Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
21 серпня 2024 року місто Луцьк
за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Виконавчий комітет Луцької міської ради, до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Філії АТ «Державний ощадний банк України», про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2024 року.
Позивач зазначав, що звернувся до АТ «Державний ощадний банк України» із заявою про надання письмової згоди на реєстрацію дитини у квартирі, однак 03.08.2023 отримав відмову.
У зв`язку з цим просив визнати протиправною відмову відповідача від 03.08.2023 та зобов`язати банк надати дозвіл на здійснення реєстрації місця проживання його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_1 разом із ним, як батьком дитини.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2024 року позов ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, задоволено. Зобов`язано АТ «Державний ощадний банк України» надати дозвіл на здійснення реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнуто з АТ «Державний ощадний банк України» в дохід державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 073 грн 60 коп.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, АТ «Державний ощадний банк України» подало апеляційну скаргу, яку постановою Волинського апеляційного суду від 21 серпня 2024 року залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не можу повністю погодитись із такими висновками колегії суддів з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги до АТ «Державний ощадний банк України», суд першої інстанції виходив з того, що ні положеннями ЦК України, ні положеннями Закону України «Про іпотеку» не передбачено обмежень прав членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. Суд також зауважив, що неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Як визначено частинами третьою, четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Право дитини на проживання в сім`ї разом з батьками передбачене також статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідно до норм ч.3 ст.9 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05 листопада 2021 року № 1871-ІХ та п.38 постанови КМУ від 07 лютого 2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» у разі перебування житла в іпотеці, довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань для реєстрації місця проживання (перебування) подається письмова згода відповідного іпотекодержателя або довірчого власника.

Також у п.4.4.19 договору іпотеки квартири, укладеному між сторонами, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії.

Судом встановлено, що банк відмовив позивачу у наданні згоди на реєстрацію його новонародженої дитини за зареєстрованим місцем проживання позивача та за місцем проживання обох батьків, які є військовослужбовцями та проходять службу в м. Луцьку.

Предметом заявленого позову є зобов`язання АТ «Державний ощадний банк України» надати дозвіл на здійснення реєстрації місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_1 .

Проте, якщо проаналізувати вказані законодавчі акти з точки зору їх дії у часі, то слід зазначити, що зміни до частини третьої статті 9 Закону «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» в частині необхідності письмової згоди іпотекодержателя для реєстрації місця проживання в іпотечному житлі внесено Законом від 27 липня 2022 року № 2459-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання простроченої заборгованості у період дії воєнного стану в Україні».

У пункті 2 розділу ІІ Закону № 2459-ІХ зазначено, що ці зміни, передбачені п.3 розділу І Закону, щодо подання письмової згоди іпотекодержателя застосовуються до кредитних договорів, укладених після набрання чинності цим Законом. Цей Закон набрав чинності 19 серпня 2022 року.

Однак, у даному випадку кредитний та іпотечний договори між сторонами укладені 17 вересня 2021 року, тобто до набрання чинності Закону № 2459-ІХ.

Отже, вважаю, що вимоги ч.3 ст.9 Закону «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» до правовідносин, пов`язаних із реєстрацією місця проживання новонародженої дитини позивача ОСОБА_1 , не поширюються, оскільки кредитний договір був укладений до внесення відповідних змін до Закону.

Разом з тим, покликання на дію п.4.4.19 договору іпотеки, яким визначено обов`язок отримання письмової згоди банку для здійснення реєстрації інших осіб в іпотечній квартирі, є безпідставним з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Однак, сторони в договорі обумовили п.4.4.19, зміст якого суперечить нормам ст. 41,47 Конституції України, статті 319 ЦК України, частинам першій, третій статті 9 Закону України «Про іпотеку», частини четвертої статті 9, частини першої, четвертої статті 156 ЖК України, зокрема, в частині обов`язкової наявності письмової згоди іпотекодержателя на реєстрацію в іпотечному житлі неповнолітньої дитини іпотекодавця. Такий пункт договору повністю суперечить приписам частини другої статті 156 ЖК України, відповідно до якого за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї, однак на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Отже, вважаю, що станом на день укладення кредитного та іпотечного договору - 17 вересня 2021 року пункт 4.4.19 кредитного договору слід вважати нікчемним, як такий, що не відповідає закону і відповідно до ч.1,2 ст.228 ЦК України, порушує публічний порядок, оскільки спрямований на порушення конституційних прав і свобод неповнолітньої дитини.

Незважаючи на те, що позивач не вимагав визнати окремі положення договору нікчемними, суд вправі визнати їх такими за своєї ініціативи, з огляду на висновки Верховного Суду, викладені в постанові ОП КЦС ВС від 9 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц.

У зв`язку з наведеним, вважаю, що в отриманні письмової згоди на реєстрацію новонародженої дитини позивача ОСОБА_1 в іпотечній квартирі не було потреби, а тому в даному позові слід було відмовити.

У разі ж відмови відповідних органів зареєструвати дитину без вказаної письмової згоди банку, позивачу необхідно звертатись до суду з оскарженням такої відмови.

Суддя Федонюк С. Ю.