Провадження № 2/761/9147/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Анохіна А.М.,

при секретарі - Лазуренко А.В.,

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

третьої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2024 року позивач звернулася з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано на підставі рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 07.08.2018.

Від шлюбу вони мають сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що син навчається у Національному університеті України «Київський політехнічний інститут ім.І.Сікорського» на факультеті прикладної математики на денній формі навчання за держзамовленням.

Син проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, однак відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити її вимоги та стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі частини, щомісячно, з дня звернення і до закінчення навчання.

27 серпня 2024 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М.

29 серпня 2024 року судом направлений запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця реєстрації відповідача.

29 серпня 2024 року до суду надійшла інформація про реєстрацію місця проживання особи.

Ухвалою суду від 30.08.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

13 вересня 2024 року позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 16.09.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

03 жовтня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача зазначила, що відповідач перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 та мають спільну дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, з ними проживає син ОСОБА_4 від першого шлюбу. Вся сім`я має статус внутрішньо переміщених осіб. Вказує, що відповідач ОСОБА_3 не працює та перебуває на пенсії.

Просить відмовити в задоволенні позову як необгрунтованому.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити.

Третя особа в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з`явився, представником подано заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника.

Заслухавши позивача, третю особу, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки № 1886 від 06.09.2024 НТУУ «КПІ ім.І.Сікорського», ОСОБА_2 є студентом 1 курсу групи КП-43 факультету прикладної математики «КПІ ім.І.Сікорського денної форми навчання та навчається за держзамовленням і закінчує університет 30.06.2028. року.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 CК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Указане судам також роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно зі статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, син сторін навчається у ВНЗ на денній формі навчання, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Доказів скрутного матеріального становища відповідача або незадовільного стану здоров`я, що унеможливлює утримання ним свого повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, суду не надано.

Так, суд відхиляє посилання сторони відповідача на наявність у нього на утриманні трьох осіб, оскільки доказів перебування цих осіб на утриманні відповідача та інших належних доказів наявності у відповідача інших утриманців не надано.

Крім того, слід зауважити, що обов`язок з утримання ОСОБА_2 в силу прямих приписів СК України, покладено в першу чергу саме на її батьків.

Відтак, суд приходить до висновку про те, що стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів неможливості надання відповідачем матеріальної допомоги своєму сину, що продовжує навчання на денній формі навчання і потребує в зв`язку із цим матеріальної допомоги.

Зважуючи доводи сторони позивача та заперечення сторони відповідача, суд наголошує на тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання.

Такий виникає за обов`язкової сукупності юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Указане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах: від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 (провадження № 61-12495св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 592/2798/16-ц (провадження № 61-19463св18), від 05 червня 2019 року у справі № 754/866/18 (провадження № 61-7125св18).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому судова практика у цій категорії справ є сталою.

Суд зауважує, що навчання за рахунок бюджету (держзамовлення) не забезпечує життєво необхідних мінімальних потреб, оскільки форма навчання не має правового значення при вирішенні цього спору.

Крім того, нормами СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Судом встановлено, і даний факт підтверджено сторонами під час судового розгляду, що дитина проживає разом з матір`ю і фактично перебуває на її утриманні.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що позивачем доведено її позовні вимоги, в той час як доводи сторони відповідача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які належить стягнути з відповідача, суд враховує його стан здоров`я, відсутність інших утриманців, недоведеність скрутного матеріального становища.

Виходячи з цих факторів, суд вважає, що розмір аліментів необхідно визначити в 1/4 частину від доходів відповідача для забезпечення належного матеріального становища сина сторін, який продовжує навчання. Крім того, суд вважає, що такий розмір аліментів не є надмірним фінансовим тягарем для відповідача.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Інші доводи відповідача та його представника суд до уваги не приймає, оскільки вони не підтверджуються належними доказами по справі і підстав для відмови в позові не дають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішення суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про присудження аліментів з відповідача, починаючи з 28 березня 2024 року. Стягнення аліментів з моменту закінчення виконавчого провадження щодо стягнення аліментів до досягнення дитиною повноліття, як про це просить представник відповідача, чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 191, 198, 199 Сімейного кодексу України, ст.ст. ст. 2, 4, 10, 12, 19, 49, 76, 77-81, 89, 133, 141, 191, 263,-265, 274-279, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) на дитину щомісячно, починаючи з 27.08.2024 до припинення навчання у вищому навчальному закладі, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Андрій АНОХІН