Єдиний унікальний номер судової справи: 489/4319/24 Головуючий суду першої інстанції Коваленко І.В.
Провадження номер 22-ц/812/1698/24 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

18 листопада 2024 року м. Миколаїв справа №: 489/4319/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т. В.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2024 року, ухвалене у складі головуючого судді Коваленка І.В. в приміщенні цього ж суду в м. Миколаєві, повний текст рішення складено 19 вересня 2024 року, за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

установив:

У червні 2024 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «А-Банк» або Банк) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 97 168,51 грн заборгованості за кредитним договором та процентами за користування кредитом.

В обґрунтування позову Банк зазначив, що 01 червня 2017 року позичальником ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг в АТ «А-Банк», підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, на підставі якої відкрито рахунок та надана кредитна картка.

Між тим, в порушення умов договору кредитування з використанням кредитної карти, позичальником у визначені строки не погашена сума основного кредиту та проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення кредитної заборгованості та заборгованості за процентами за користування кредитом.

Відзиву на позовну заяву відповідачем не подано.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2024 року у задоволенні позову АТ «А-Банк» відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за допомогою належних доказів не доведено узгодження усіх істотних умов з позичальником при укладенні договору кредитування, а тому немає підстав для стягнення з відповідача процентів, та наданих коштів, як тіла кредиту, у зв`язку зі списанням відповідачу процентів в сумі 76 805,64 грн, які погашено за рахунок кредиту, а тому заборгованість перед позивачем відсутня.

В апеляційній скарзі АТ «А-Банк», посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права, просило його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог банку у повному обсязі.

Банк зазначав, що позивачем доведено отримання відповідачем банківських послуг, оскільки боржник користувався кредитом, а отже ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг і погодився з ними шляхом здійснення періодичних платежів.

Також вважав помилковим висновок суду щодо неузгодженості обов`язку зі сплати процентів за користування кредитом. Вказував, що навіть, якщо з таким суд не погодився, то повинен був стягнути відсотки у розмірі облікової ставки Національного банку України. Посилався на відповідну судову практику. Зазначав, що суд повинен був стягнути з відповідача заборгованості за тілом кредиту.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Сторони у справі в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час і місце судового засідання. Про причини неявки апеляційний суд не повідомили.

На підставі частини другої статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважала можливим розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 червня 2017 року між АТ «А-Банк» та відповідачем укладено договір б/н у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Анкета-заява підписана відповідачем власноручним підписом. Умов про нарахування процентів та інших платежів згідно укладеного між сторонами договору анкета-заява не містить.

Позивач додав до позовної заяви витяг з Умов та правила надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розмішеного на сайті https:// www.a-bank.com.ua/terms та тарифи банку, які не містять підпису відповідача та дати затвердження.

Наданою позивачем довідкою підтверджується, що відповідачу ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 за наступними картками: № НОМЕР_2 , строком дії до вересня 2021 року; № НОМЕР_3 , строком до квітня 2027 року.

Згідно довідки про зміну кредитного ліміту, 01 червня 2017 року кредитний ліміт на картковому рахунку відповідача становив 0,00 грн, 14 травня 2018 року 6000,00 грн, в подальшому неодноразово змінювався та 23 листопада 2024 року збільшений до 57 400,00 грн.

Факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив випискою по картці за період з 01 червня 2017 року по 22 травня 2024 року, яка відповідно до положень статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, є первинним документом, який підтверджує здійснені по банківському рахунку операції.

Згідно виписки сума витрат за вказаний період склала 171 206,89 грн, зарахувань 76 110,00 грн, комісії 3 108,55 грн, кешбеку 0,00 грн.

Відповідно до розрахунку позивача, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за кредитним договором, станом на станом на 22 травня 2024 року утворилася заборгованість у розмірі 97 168,51 грн, яка складається з 57 301,95 грн заборгованості по кредиту, 39 866,56 грн заборгованості по процентам та 0,00 грн по штрафам.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, виписки з особового рахунку, відповідач використовував кредитні кошти та тривалий час проводив їх повернення.

Враховуючи спосіб укладення сторонами договору, сам договір кредитування повинен був складатися із заяви позичальника щодо приєднання до умов та правил надання банківських послуг, тарифів користування кредитною карткою, умов і правил надання банківських послуг.

Разом з тим, позичальником ОСОБА_1 підписана тільки заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, та не узгоджено з банком інші складові договору про надання банківських послуг, а саме розмір процентів, тощо, так як «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи користування кредитною карткою» ним не підписані (а.с.8,19-26). При тому відповідачем лише надана згода на те, що він зобов`язується знайомитися з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті (а.с.8).

Відповідно до частини першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозуміли усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Отже, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Вважаючи, що такі умови між банком та позичальником узгоджені, банком до матеріалів справи наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг, та тарифи користування двома видами кредитних карток (а.с.16, 19-26), на яких відсутній підпис позичальника про ознайомлення з ними, та їх узгодження.

Надаючи саме такі Умови та правила, позивачем не доведені обставини, що розрахунок ним проведено виключно за їх положеннями, та на час підписання позичальником анкети-заяви ці Умови та правила не були змінені. Навпаки, наведений банком розрахунок заборгованості свідчить про зміну ним умов кредитування, зокрема із застосуванням ним, як кредитором, процентної ставки з 01 червня 2017 року 46,8 %, з 27 березня 2018 року 44,4 %, з 27 квітня 2021 року 40,8 % (а.с.6-8). Це при тому, що у заяві позичальника, яка ним особисто підписана, процентна ставка взагалі не зазначена, більш того, ним не зазначено про бажання отримати платіжну картку або конкретну банківську послугу.

За такого та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін по сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин. Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в ухваленої нею постанові від 03 липня 2019 року при розгляді справи №342/180/17 та є підставою для застосування до правовідносин, що виникли між учасниками даної цивільної справи, яка знаходиться на перегляді у суді апеляційної інстанції.

Крім того, на обґрунтування проведеного розрахунку кредитної заборгованості банком до матеріалів позовної заяви надана копія Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD», який не підписаний позичальником, та у якому перелічені фінансові умови надання платіжних карток за двома видами кредитних карток та різних базових процентних ставок 3,9 % та 3,7 % на місяць.

За змістом статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 9 Закону України «Про споживчий кредит» на кредитодавця покладається відповідальність щодо інформації споживача про умови кредитування до укладення між сторонами самого договору. Така інформація надається споживачу у письмовому вигляді та надає йому можливість визначитися з кредитним продуктом, який у подальшому він може обрати та укласти споживчий кредит на визначених сторонами умовах.

Не підписання позичальником Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD», означає не укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в Тарифах не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

За наведеного, надані банком Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD» не може вважатися погодженням позичальником ОСОБА_1 умов договору кредитування.

Отже, враховуючи вищенаведені обставини справи, які встановлені на підставі належних доказів, що надані сторонами, судом першої інстанції зроблені обґрунтовані висновки, що правові підстави для нарахування та сплати процентів за користування коштами, що надані банком відповідачу в якості кредиту, відсутні.

Тому підтвердження прийняття позичальником цих умов та тарифів зі сплати процентів за наданими банком витягом з Умов та витягом з Тарифів, як складової частини кредитного договору приєднання, є неприпустимим за неналежністю наданих доказів.

За такого позивачем хибно розрахована заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування кредитом, зокрема за рахунок нарахування процентів за користування кредитом. Одночасно судом першої інстанції зроблено підставний висновок про відсутність заборгованості відповідача за тілом кредиту через його погашення за рахунок сплачених процентів на загальну суму 76 805, 64 грн, що на переконання суду є більше, ніж нарахована заборгованість за тілом кредиту.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для нарахування та стягнення Банком з відповідача процентів у розмірі 39 866 грн 56 коп. є правильним, оскільки їх стягнення не було погоджено сторонами. За такого правильним є і висновок суду про необхідність вирахування сплачених процентів із суми заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд встановив, що стягнення процентів не було погоджено сторонами, повинен був стягнути відсотки у розмірі облікової ставки Національного банку України, не заслуговують на увагу, оскільки, з урахуванням приписів статті 13 ЦПК України, такі вимоги банк не пред`являв. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 18 листопада 2024 року.