КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/6019/24 Головуючий у 1 інстанції: Комаревцева Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Кулікової С.В., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою адвоката Писаренка Олександра Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з орендної плати та відшкодування збитків, -

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість з орендної плати у розмірі 100 239 грн 82 коп., заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 732 грн 74 коп. та 32 911 грн 74 коп. завданих збитків, а всього - 133 884 грн 30 коп.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що після придбання квартири АДРЕСА_1 позивачка оформила її у свою власність, зробила дизайнерський ремонт і вирішила здавати її в оренду для отримання прибутку.

12.09.2021 року сторони уклали договір найму (оренди) нерухомого майна, за яким ОСОБА_1 , як наймодавець, тимчасово передала ОСОБА_2 в найм (оренду) на платній основі Квартиру з усіма невід`ємними технічними пристроями домашньої обстановки згідно Додатку №1 (п 1.1.).

Зазначала, що згідно ч. 2 ст. 640 ЦК України та п.п.4.1.1. Договору в момент підписання акту передачі Квартири Договір вважається укладеним.

Факт передання Квартири відповідачу підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передання Квартири згідно фото (Додаток №1), як невід`ємна частина Договору.

Як вбачається з Акту, Квартира передавалася 12.09.2021 року наймачеві у новому стані з новими меблями та всіма необхідними технічними пристроями та предметами домашнього побуту, позаяк в Договорі відсутні будь-які письмові зауваження.

Орендна плата складала 16 500 грн щомісячно (п.3.1. Договору) і її нарахування починалося з початку фактичного користування Квартирою (підписання Акту), згідно п.п.3.1.2., 4.1.1. Договору, тобто, від 12.09.2021 року.

Також сторони погодили, що обов`язок оплачувати комунальні послуги, опалення, вартість спожитої електроенергії, водопостачання, інтернет, телебачення, охорони, що відносяться до Квартири, покладається на Наймача (п.п.3.1.3, ч. 3 ст. 815 ЦКУ).

Пунктом 4.1. Договору визначений термін оренди до 12.03.2022 року, тобто строк дії Договору складав 6 місяців.

За п.п.2.2.8. Договору обов'язком Наймача є звільнити і здати квартиру Наймодавцеві в належному стані протягом одного дня з моменту закінчення терміну дії (розірвання) Договору відповідно до акту здачі Квартири (Додаток №2).

За п.п.4.1.3. Договору підписанням сторонами відповідних актів підтверджується відсутність претензій та виконання Договору сторонами.

Договором передбачена можливість автоматичного неодноразового продовження строку оренди на такий же строк.

Після укладання Договору від 12 вересня 2021 року відповідач почав користуватися Квартирою і здійснив оплати за вересень, жовтень, листопад, грудень 2021 року, січень, лютий 2022 року.

Після початку великої рашистської навали в Україну відповідач перестав сплачувати за користування Квартирою та за комунальні послуги.

Водночас, у визначений п.п.2.2.8. Договору один день після закінчення терміну дії Договору - 13.03.2022 року відповідач не повернув Квартиру відповідно до акту здачі (Додаток №2), а продовжив нею володіти й користуватися, проти чого позивачка не заперечувала.

Згідно п.п. 4.1.2. Договору моментом закінчення фактичного користування Квартирою є підписання акту здачі Квартири (Додаток №2).

Вказувала, що 29.04.2022 року позивачка виїхала з України і перебуває в Німеччині, що підтверджується відмітками про перетин кордону в паспорті та документом про реєстрацію місця проживання.

Останній платіж відповідача надійшов позивачці 08.06.2022 року в сумі 7 010,18 грн в рахунок орендної плати, що підтверджує обставини продовження Договору зі сторони Наймача на новий строк до 12.09.2022 року.

Продовжуючи володіти Квартирою, відповідач не сплачував за неї.

Договором передбачено, що Наймач має переважне право на укладення договору найму (оренди) нерухомого майна на новий строк (п.4.5.). Інші умови і порядок продовження, розірвання Договору передбачені чинним законодавством України (п.п.4.6.).

Так як за ст.764 ЦК України договір вважається поновленим на той самий строк, якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном, за п.п. п.п.2.2.8., 4.1.2. Договору відповідач не повернув Квартиру по акту здачі житлового приміщення, а навпаки здійснив одноразову орендну оплату 08.06.2022 року в сумі 7 010,18 грн, тобто, після закінчення початкового терміну оренди 12.03.2022 року, то Договір було продовжено на строк, визначений в п. 4.1., на наступні 6 місяців - терміном до 12.09.2022 року.

12 вересня 2022 року відповідач звільнив Квартиру на повідомлення позивачки про розірвання Договору.

Покинувши Квартиру, Наймач залишив її в неналежному стані та пошкодив у ній ламінат.

Проте, Акту здачі Квартири згідно п.п.4.1.2. Договору не підписано.

Тому, за приписами п.п.4.1.3. відсутність претензій та виконання відповідачем зобов`язань не є підтвердженими.

У переписці в меседжері Телеграм 02.06.2023 року відповідач підтвердив матері позивачки ОСОБА_3 згоду компенсувати завдану ним шкоду у сумі 900 доларів США, що підтверджується стенограмою.

За офіційним курсом НБУ на 02.06.2023 року (1 долар США - 36,5686 грн.) 900 доларів становило в еквіваленті національної валюти 32911,74 грн, проте цієї суми відповідач не сплатив.

Після звільнення відповідачем квартири позивачка неодноразово просила його сплатити борг за орендну плату, за комунальні послуги та пошкоджений ламінат і майно у квартирі, однак він цього не зробив.

21.07.2023 року позивачка надіслала йому цінним листом з описом листа-претензію про сплату заборгованості та відшкодування збитків на адресу листування відповідача, визначену в п.6.4. Договору, проте він листа не отримав.

Вказувала, що відповідач фактично обізнаний з вимогою позивачки, проте у добровільному порядку погасити заборгованість та збитки не захотів, у зв`язку з чим є це звернення до суду з позовною заявою.

Розрахунок заборгованості відповідача за Договором складає:

- заборгованість з орендної плати у період від березня 2022 року до 12 вересня 2022 року включно за вирахуванням сплачених 08.06.2022 року відповідачем 7 010,18 грн, складає 100 239,82 грн. (16500x6,5)-7010,18=100 239,82 грн;

- заборгованість зі сплати комунальних послуг станом на 01 вересня 2022 року складає 732,74 грн, що підтверджується рахунком № НОМЕР_1 ТОВ «Повітрофлотський сервіс»;

- заборгованість за пошкоджене майно становить 32911,74 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 травня 2024 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі Писаренка О .О. - представника ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про зміну рішення Дарницького районного суду м. Києва №753/6019/24 від 29.05.2024 року, а саме: постановити про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 95 968,46 грн з орендної плати, 732,74 грн за спожиті житлово-комунальні послуги, 32 911,74 грн завданих збитків, разом 129 612,94 грн.

В обґрунтування скарги вказує, що суд необґрунтовано взяв до уваги усні пояснення, дані відповідачем в судовому засіданні 29.05.2024 року про те, що він звільнив Квартиру 24.02.2022 року, оскільки вони є голослівними і суперечать фактам сплати ним комунальних платежів за Квартиру у червні та липні 2022 року, а також орендної плати 7010,18 грн. у червні 2022 року. Ці оплати достеменно свідчать про визнання відповідачем чинного договору про користування Квартирою.

Крім цього, суд мав розрізнити, що «звільнення» Квартири і закінчення користування нею та припинення Договору є різними поняттями.

Згідно з п.п.4.1.2. Договору моментом закінчення фактичного користування Квартирою є підписання акту здачі Квартири (Додаток №2). Якщо відповідач виїхав з Квартири до друзів чи на роботу або наприклад до магазину, це не свідчить про повернення Квартири Наймодавцеві чи припинення Договору. Виїзд з Квартири, здійснений наймачем в особистих справах, не звільняє його від обов`язків сплати за оренду.

Умовами Договору та Цивільного кодексу передбачено повернення об`єкта по письмовому акту про здачу квартири. Підписання акту свідчило б про відсутність претензій сторін та обов`язків з подальшої сплати.

Оскільки відповідач користувався Квартирою після 12.03.2022 року, але сплачував лише частково, то його пояснення в засіданні вмотивоване небажанням сплачувати борг, на погляд апелянта. З цих самих міркувань суд необґрунтовано взяв до уваги усні пояснення відповідача про те, що 16.04.2022 року він писав позивачу у месенджері, що перебував за містом, а 10.05.2022 року знову писав.

Перебування відповідача за містом або «праця не запустилась» не звільняє наймача від обов`язків сплати за Договором оренди, допоки Квартира не є поверненою за актом про здачу.

Вважає безпідставним посилання суду на ч.3 ст.615 ЦК України, що внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання змінюються його умови або воно припиняється, оскільки відповідач не надсилав у належній письмовій формі жодного повідомлення про відмову від Договору.

Також безпідставним є висновок суду, що позивачкою не надано доказів внесення змін до договору від 12.09.2021 року за згодою відповідача чи продовження договору оренди за згодою відповідача, починаючи від 12.03.2022 року. Цей висновок суперечить нормам ст.764 ЦКУ, згідно з якими коли наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Оскільки відповідач продовжив користування Квартирою після 12.03.2022 року і частково сплачував комунальні послуги та за оренду за цей період, а позивачка проти цього не заперечувала, то Договір згідно прямої норми закону є поновленим на новий строк 6 місяців, який був раніше встановлений Договором.

Крім цього, суд несправедливо, з порушенням балансу інтересів сторін взяв до уваги переписку в месенджері між сторонами, надану відповідачем, тоді як залишив поза увагою недобросовісне знищення відповідачем невигідної йому переписки в месенджері з матір`ю позивачки.

Суд не взяв до уваги переписку, викладену у cтенограмі та скріншотах, яку відповідач навмисно знищив.

Так, у матеріалах справи є cтенограма (подана з позовом) переписки у месенджері між матір`ю позивачки та відповідачем, а також скріншоти цієї переписки (подані через Електронний суд з клопотанням про приєднання доказів від 28.05.2024 року. В цій переписці відповідач визнав завдане ним пошкодження ламінату в Квартирі та погодився компенсувати його в сумі 900 доларів.

Після дослідження цієї стенограми судом протокольною ухвалою в засіданні 22.05.2024 року, в присутності адвоката відповідача витребувано у матері позивачки смартфон для безпосереднього огляду цієї переписки, але оскільки ця переписка невигідна відповідачеві, то він її видалив з месенджера негайно через кілька хвилин після закінчення судового засідання.

Пояснення та документи про видалення відповідачем вказаної історії чату о 10 годин 13 хвилин 22 травня 2024 року є у матеріалах справи і подані з клопотанням про приєднання доказів від 28.05.2024 року.

В наступному після видалення повідомленні о 10 годин 15 хвилин 22 травня 2024 року відповідач розмістив графічне зображення «Помахати ручкою» та написав «Ку Ку». За таких обставин ухвалення судом рішення на підставі усних пояснень відповідача та часткової переписки в месенджері є явно несправедливим і грубо суперечить нормам Договору та ЦК України щодо письмового оформлення припинення найму.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що що сторони не продовжували договір оренди квартири АДРЕСА_1 після 12.03.2022 року. Позивач 25.02.2022 року повідомив відповідача про те, що в квартирі не проживає у зв`язку з військовими діями, квартирою не користувався у період часу від 12.03.2022 року до 30.07.2022 року та повернув ключі за домовленістю з позивачем, що підтверджується поясненнями відповідача та оглянутими судом доказами, зважаючи на переписку сторін.

Також, представником позивача не надано докази внесення змін до договору від 12.09.2021 року за згодою відповідача чи продовження договору оренди за згодою відповідача, починаючи від 12.03.2022 року, тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача коштів в сумі 100 239 грн 82 коп. орендної плати, а також 732 грн 74 коп. за житлово-комунальні послуги відсутні, оскільки відповідач не користувався квартирою.

Також суд першої інстанції вважав відсутніми підстави для відшкодування відповідачем 32 911 грн 74 коп. збитків за пошкодження ламінату, оскільки в судовому засіданні 29.05.2024 року представник позивача підтвердив, що відповідач залишив квартиру 30.07.2022 року, речі вивіз в середині вересня 2022 року, квартира від вересня 2022 року пустувала, а в березні 2023 року до квартири увійшла мати позивача та виявила під речами пошкодження ламінату, вона надсилала фотографії відповідачу, але відповідач вимагав розписки про відсутність претензій.

Крім того, відповідач в судовому засіданні 29.05.2024 року підтвердив, що станом на 30.07.2022 року оплатив послуги клінінгу і передав ключі від квартири особі, яка в телефонному режимі повідомила позивача про те, що все гаразд. Таким чином, суд вважав, що відповідач не може нести відповідальність за ушкодження речей в квартирі, виявлених матір`ю позивача станом на березень 2023 року, оскільки станом на березень 2023року та в період дії договору оренди квартири пошкодження чи недоліки майна в присутності відповідача не фіксувались.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 12.09.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір найму (оренди) нерухомого майна, однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , за узгодженою сторонами відповідно до п.3.1. Договору орендною платою в розмірі 16500 грн. (а.с.15-20).

Згідно п.4.1 договору найму (оренди) нерухомого майна - однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , термін дії даного Договору встановлено від 12.09.2021 року до 12.03.2022 року (а.с.16).

Також встановлено, що 21.07.2023 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з листом-претензією про розірвання договору оренди та сплату заборгованості, вимагала сплатити окрім фактично сплачених коштів за договором найму в розмірі 100 239 грн 82 коп. орендної плати, ще 732 грн 74 коп. за спожиті житлово-комунальні послуги та 32 911 грн 74 коп. збитків за пошкодження майна ( а.с.10).

Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно відзиву представником відповідача зазначено про те, що договір оренди було укладено відповідачем строком на 6 місяців, від 12.09.2021 року до 12.03.2022 року і з початком війни відповідач припинив користування орендованим житлом та проживав у брата, за місцем реєстрації. Відповідач орендну плату сплачував.

Представник відповідача зазначила про те, що засобами зв`язку відповідач повідомив позивача про те, що звільнив квартиру у лютому 2022 та здійснив оплату. За попередньою домовленістю з позивачем відповідач зустрівся з довіреною особою позивача в липні 2022 року з метою перевірки стану орендованої квартири і це було зафіксовано на камеру телефону, претензій до відповідача на час перевірки квартири не було.

За ст.653 ЦК України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з відповіді на відзив від 23.04.2023 року, представником позивача зазначено про те, що продовжуючи користуватись квартирою відповідач сплачував комунальні послуги у червні та липні 2022 року, якщо звільнив би квартиру 13.03.2022 року, то не сплачував би за комунальні послуги, що свідчить про продовження договору з боку наймача на новий строк, до 12.09.2022 року, але звільнив квартиру 12.09.2022 року на повідомлення позивачки про розірвання договору, залишивши в неналежному стані та з пошкодженням ламінату, обсяг та вартість ламінату викладено в таблиці.

За ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановлено, що відповідач позовні вимоги не визнав і до відзиву додано докази щодо зареєстрованого місця проживання відповідача та своєчасного перерахунку коштів в період дії договору оренди квартири.

За Витягом з реєстру Київської територіальної громади станом на 12.04.2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований від 04.09.2012 року в

АДРЕСА_3 (а.с.66).

ОСОБА_2 здійснив переказ коштів у розмірі 16 500 грн на картковий рахунок № НОМЕР_2 відповідно до квитанції АТ «Універсал Банк»

16 500 грн. 12.05.2021 року ( а.с 63).

Також ОСОБА_2 здійснював перекази коштів в розмірі 16 500 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_2 відповідно до квитанцій АТ «Універсал Банк» 12.09.2021 року (а.с.50), 12.10.2021 року (а.с. 52), 11.11.2021 року (а.с. 54), 12.12.2021 року (а.с. 56), 17 065 грн 12.01.2022 року ( а.с. 58) у розмірі 16 500 грн. 12.02.2022 року (а.с. 59), 16 500 грн.

ОСОБА_2 здійснював ще перекази коштів в розмірі 685 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_3 :

12.09.2021 в сумі 431 грн. (а.с. 51);

12.10.2021 в сумі 809 грн. (а.с. 53);

09.11.2021 в сумі 809 грн. (а.с. 55);

06.12.2021 в сумі 902 грн. (а.с. 57);

04.02.2022 в сумі 661 грн. (а.с. 60);

03.03.2022 в сумі 675 грн. (а.с.62).

01.03.2022 ОСОБА_2 здійснив переказ коштів в розмірі 4 271 грн 36 коп. на картковий рахунок № НОМЕР_4 (а.с. 61).

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого 15.02.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бердес М.О., ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.14).

Встановлено, що 12.09.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складено акт прийому-передачі житлового приміщення, квартири

АДРЕСА_1 з усіма технічними пристроями домашньої обстановки (а.с.17).

Позивач ОСОБА_1 згідно з паспортом Серії НОМЕР_5 вибула за межі України 13.09.2021 року (а.с.32).

До позовної заяви представником позивача додано роздруківку повідомлення про поповнення картки без зазначення номеру рахунку 12.02.2022 року від ОСОБА_2 на суму 16 500 грн (а.с.22), а також таблицю обсягу та вартості ремонтних робіт для усунення пошкоджень ламінату на загальну суму 20 643 грн без зазначення дати проведення робіт та фіксації пошкоджень у присутності позивача та відповідача (а.с. 30).

Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За п.3 ч.1 ст.3 ЦК України, серед загальних засад цивільного законодавства України визначено свободу договору.

Відповідно до ч.1-3 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно зі ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

За ч.2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст.762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

За ч.1 ст.782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд.

Відповідно до ч.1 ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з ч.1 ст.786 ЦК України до вимог про відшкодування збитків у зв`язку з пошкодженням речі, яка була передана наймачеві, а також до вимог про відшкодування витрат на поліпшення речі застосовується позовна давність в один рік.

Як встановлено судом, відповідач в судовому засіданні 29.05.2024 року пояснив про те, що він та позивач перебували в нормальних відносинах, йому незрозуміло чому пред`явлено позов, оскільки в липні 2022 року за замовленням відповідача приїхав клінінг і відразу після того, як прибрали квартиру, від ОСОБА_1 приїхав чоловік та по телефону сказав, що в квартирі все гаразд, вона подякувала за бережне ставлення до квартири. На запитання суду відповідач вказав про те, що у зв`язку з подіями 24.02.2022 року заправив автомобіль та виїхав за межі м.Києва, до друзів, а 25.02.2022 року на повідомлення позивача по телефону повідомив, що перебуває за межами м. Києва. Орендну плату було сплачено 12.02.2022 року, а останній платіж за квартиру здійснив в сумі 4 000 грн після дзвінка мами позивачки.

Відповідач, відповідаючи на питання суду вказав, що почувши інформацію про смерть батька позивача, вирішив сплатити комунальні послуги, поки позивач шукає орендаря, зазначив, що по платіжних документах показники нульові, оскільки житлово-комунальними послугами він не користувався та перебував за містом. Акт не складали, оскільки станом на 30.07.2022 року позивачка перебувала за кордоном, а відповідач у зв`язку з перебуванням за межами м. Києва за попередньою домовленістю з позивачкою приїздив до м.Києва для передачі ключів.

Судом було оглянуто телефон відповідача, з якого відбувалось листування з позивачкою.

Згідно листування позивачки та відповідача, яке міститься на телефоні відповідача, 16.04.2022 року відповідач писав позивачу про те, що перебував за містом,

10.05.2022 року писав, що праця не запустилась, перебуває за містом, 02.06.2022 року позивачка запитала, коли відповідач планує повертатись до міста та отримала відповідь про те, що відповідач може повернутись в липні 2022 року.

Позивачка написала, що загинув її батько, немає доходів, пропонувала відповідачу сплатити кошти, відповідач у відповідь написав, що не зможе проживати в квартирі, вимушений забрати речі, запропонував оплатити клінінг. Позивачка запропонувала подзвонити відповідачу на телефон своєї матері.

27.07.2022 року відповідач зазначив, що вимоги є безпідставними і погодився передати ключі людині, яка приїде в суботу, а 30.07.2022 року відповідач передав ключі.

За ч.3 ст.615 ЦК України внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що сторони не продовжували договір оренди квартири АДРЕСА_1 після 12.03.2022 року. Позивачку 25.02.2022 року повідомив відповідач про те, що в квартирі не проживає у зв`язку з військовими діями, квартирою не користувався у період часу від 12.03.2022 року до 30.07.2022 року та повернув ключі за домовленістю з позивачем, що підтверджується поясненнями відповідача та оглянутими судом доказами, зважаючи на переписку сторін.

Також, представником позивача не надано докази внесення змін до договору від 12.09.2021 року за згодою відповідача чи продовження договору оренди за згодою відповідача, починаючи від 12.03.2022 року, тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки коштів в сумі 100 239 грн 82 коп. орендної плати, а також 732 грн 74 коп. за житлово-комунальні послуги відсутні, оскільки відповідач не користувався квартирою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що підстави для відшкодування відповідачем 32 911 грн 74 коп. збитків за пошкодження ламінату теж відсутні, оскільки в судовому засіданні 29.05.2024 року представник позивача підтвердив, що відповідач залишив квартиру 30.07.2022 року, речі вивіз в середині вересня 2022 року, квартира від вересня 2022 року пустувала, а в березні 2023 року до квартири увійшла мати позивача та виявила під речами пошкодження ламінату, надсилала фотографії відповідачу, але відповідач вимагав розписки про відсутність претензій.

Крім того, відповідач в судовому засіданні 29.05.2024 року підтвердив, що станом на 30.07.2022 року оплатив послуги клінінгу і передав ключі від квартири особі, яка в телефонному режимі повідомила позивача про те, що все гаразд. Тому суд вірно вважав, що відповідач не може нести відповідальність за ушкодження речей в квартирі, виявлених матір`ю позивача станом на березень 2023 року, оскільки станом на березень 2023року та в період дії договору оренди квартири пошкодження чи недоліки майна в присутності відповідача не фіксувались.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Писаренка Олександра Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: