провадження № 2/361/5395/24
УХВАЛА

07 жовтня 2024 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Дутчак І.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України Дніпровським районним судом м. Києва для отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача у справі ОСОБА_2 зроблено відповідний запит до Єдиного державного демографічного реєстру.

За відомостями, що надійшли до суду із зазначеного Реєстру, видно, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований у встановленому законом порядку за такою адресою: АДРЕСА_1 .

03 вересня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу передано за підсудністю до Броварського міськрайонного суду Київської області, оскільки, за змістом наявної у матеріалах справи довідки виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 15 січня 2021 року № 17, відповідач у цій справі проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

03 жовтня 2024 року вказана позовна заява надійшла до Броварського міськрайонного суду Київської області та автоматизованою системою розподілу судових справ між суддями розподілена для розгляду судді Дутчаку І.М.

07 жовтня 2024 року позивач ОСОБА_1 подала до Броварського міськрайонного суду Київської області заяву, у якій вона, посилаючись на те, що не згодна із ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 вересня 2024 року, вказуючи на те, що цей суд всупереч постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 червня 2024 року у справі № 554/7669/21 передав її позовну заяву до Броварського міськрайонного суду Київської області за місцем проживання відповідача, оскільки даний суд не є уповноваженим законом судом розглядати цю справу, враховуючи, що зареєстроване місце проживання відповідача належить до тимчасово окупованої території України (підсудність змінено на Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області), віддаленість цього суду від її місця проживання та враховуючи військовий стан у державі, вона позбавлена можливості виїхати до місця реєстрації відповідача для розгляду справи, тому просила суд передати справу на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва на підставі ч. 2 ст. 28 ЦПК України, оскільки на її утриманні перебуває малолітня дитина, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

У ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття суд, встановлений законом включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України зазначив, що фраза суд, встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Термін суд, встановлений законом у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.

У ч. 1 ст. 125 Конституції України закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Дотримання судом процесуальних норм інституту підсудності є вимогою ст. 6 вказаної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Із позовної заяви видно, що звертаючись до Дніпровського районного суду м. Києва, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона звернулася саме до цього суду з позовом про розірвання шлюбу на підставі ч. 2 ст. 28 ЦПК України за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , що за територіальною підсудністю належить до Дніпровського районного суду м. Києва, оскільки на її утриманні перебуває малолітня дитина від попереднього шлюбу.

В ухвалі від 03 вересня 2024 року Дніпровський районний суд м. Києва зазначив, що на підтвердження обставин про те, що малолітня дитина проживає та зареєстрована разом із позивачкою, остання не надала суду жодного документального підтвердження зазначених обставин, як то довідки про склад сім`ї, документів про реєстрацію дитини за місцем реєстрації позивача тощо.

Разом з тим, за змістом і формою позовна заява повинна відповідати вимогам ст. ст. 175 і 177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Із Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що відповідач у даній справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановленому законом порядку зареєстрований за такою адресою: АДРЕСА_1 , що за територіальною підсудністю належить до Троїцького районного суду Луганської області.

Згідно із розпорядженням Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану, відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Троїцького районного суду Луганської області на Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

У даному випадку Дніпровський районний суд м. Києва, передаючи зазначену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу до Броварського міськрайонного суду Київської області, посилався на те, що дана справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Броварського міськрайонного суду Київської області, оскільки відповідно до довідки виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 15 січня 2021 року № 17, відповідач у даній справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживає, але не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 червня 2024 року у справі № 554/7669/21 виклала правовий висновок та роз`яснила, що положення ч. 1 ст. 27, ч. 1 ст. 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи сторони у справі, якщо інше не передбачено законом. У цих нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.Використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання.

Виходячи з наведеного вище, враховуючи зазначену постанову Великої Палати Верховного Суду, слід дійти висновку, що в розумінні вимог законодавства зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_3 , а зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є адреса: АДРЕСА_1 , а фактична адреса місця проживання останнього: АДРЕСА_2 , не має правового значення.

Відомості про те, що зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем перебування відповідача у справі ОСОБА_2 є місто Бровари або Броварський район Київської області, що давало б правові підстави визначити підсудність для розгляду даної позовної заяви Броварському міськрайонному суду Київської області, у матеріалах справи відсутні.

У ч. 1 ст. 31 ЦПК України передбачено умови за яких суд передає справу на розгляд іншому суду, зокрема, справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Аналіз наведеної норми законодавства закріплює норму-принцип про недопустимість спорів про підсудність. Існування такої імперативної заборони законодавця про те, що спори про підсудність не допускаються, унеможливлює виникнення такої ситуації на практиці.

Разом з тим, умовою застосування ст. 32 ЦПК України є дотримання судом порядку передачі справи з одного суду до іншого, встановленого у ст. 31 ЦПК України, в іншому випадку буде пряме порушення правил територіальної юрисдикції (підсудності), оскільки саме на суд фактично покладається обов`язок визначити правильну підсудність справи та передати її на розгляд такому суду.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу до Броварського міськрайонного суду Київської області передана з порушенням вимог ч. 2 ст. 31 ЦПК України, оскільки цей суд не є судом, встановленим законом, розглядати дану цивільну справу та вирішувати питання щодо передачі вказаної справи за підсудністю до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області за встановленим законом поряду зареєстрованим місцем проживання відповідача у цій справі, або залишати позовну заяву без руху на підтвердження викладених позивачем обставин щодо пред`явлення нею позову до Дніпровського районного суду м. Києва, тому позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає поверненню до Дніпровського районного суду м. Києва.

У ч. 1 ст. 8 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02 червня 2016 року № 1402-VIII встановлено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд повинен суворо дотримуватися визначених законом правил підсудності розгляду цивільних справ.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, якщо воно прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 27, 28, 31, 32, 182, 259, 260, 378 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу повернути до Дніпровського районного суду м. Києва.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Дутчак І. М.