Справа № 180/2284/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Янжули О.С.

при секретарі - Котовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Марганець в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ:

14 жовтня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Марина Василець звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02 листопада 2006 року сторони уклали шлюб. Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року шлюб було розірвано.

Від шлюбу мають спільну доньку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області з відповідача стягувалися аліменти на утримання доньки до її повноліття.

А саме, 28.08.2007 року рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області по справі № 2-925/07р. було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь матері ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.07.2007 року і до повноліття дитини.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2020 року по справі № 180/1039/20 зменшено розмір аліментів, визначений рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28.08.2007 року у справі № 2- 925/07 у розмірі 1/4 частини на 1/6 частину.

05 жовтня 2024 року доньці виповнилося 18 років і стягнення аліментів припинилося.

Однак, після досягнення повноліття донька сторін продовжила навчання на денній формі навчання, платній основі в КП «Дніпропетровський фаховий мистецько-художній коледж культури» Дніпропетровської обласної ради, у зв`язку з чим ніде не працює, не має власних доходів та потребує матеріальної допомоги з боку батьків на її утримання. На теперішній час, повнолітня донька сторін знаходиться на повному утриманні своєї матері - ОСОБА_1 , доходи якої позбавляють останню можливості одноосібно забезпечувати доньку усім необхідним. Відповідач, матеріальну допомогу на утримання доньки добровільно не надає, хоча має можливість матеріально забезпечувати повнолітню доньку до закінчення нею навчання, оскільки має постійну роботу та високий дохід. У зв`язку з чим, позивач вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою.

Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання повнолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5 000 грн. щомісячно починаючи з часу подання позовної заяви до Марганецького міського суду Дніпропетровської області і до закінчення навчання ОСОБА_4 , але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років. Розгляд даної справи провести без участі позивача та представника.

Ухвалою суду від 16 жовтня 2024 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

04 листопада 2024 року представник відповідача - адвокат Бардадим О.К. надала відзив на позовну заяву, в якому просила позовні вимоги позивача задовольнити частково, а саме: в розмірі 1/6 частини з усіх видій його заробітку (доходу), посилаючись на ті обставини, що позивач у позовній заяві вказує на те, що на теперішній час, їх спільна з відповідачем донька знаходиться на повному її утриманні оскільки навчається на денній формі і не має змоги працевлаштуватися з метою отримання самостійного заробітку. Факт навчання підтверджує Договором про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 32/32 від 12 серпня 2021 року. Попри це жодних належних та допустимих доказів обґрунтованості заявлених позовних вимог не надає. Так, відповідно до пункту 1 розділу І вищезазначеного Договору, договір є невід`ємним додатком до Договору про надання освітніх послуг закладом фахової передвищої освіти від 12 серпня 2021 року № 32, однак позивачем не надано зазначений договір, як додаток до позовної заяви. Таким чином договір про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 32/32 від 12 серпня 2021 року не можна вважати належним допустимим доказом, оскільки наданий він не в повному обсязі. Крім того, Договір про надання платної освітньої послуги для під фахівців № 32/32 , укладений 12 серпня 2021 року терміном на 4 роки, по 2024-2025 навчальний рік включно. При цьому, позивач звертається до суду з позовною заявою датованою 08.10.2024 р. і не надає суду доказів того, що станом на день подання позову, спільна донька сторін дійсно навчається в даному закладі освіти, та на денній формі навчання. Попри це, не надає доказів, що їх спільна з відповідачем донька на даний час проживає разом із нею та підтвердження здійснення нею повного її утримання та в чому саме воно полягає, а також доказів самоусунення відповідача від обов`язку здійснювати утримання деньки. Вважає, що доводи позивача гуртуються на припущеннях. Вимога позивача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка навчається, саме на її користь, позивачем не доведена жодними належними та допустимими доказами на підтвердження фактичного самостійного матеріального утримання доньки. Позивач не навела також ніяких доказів того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу. Зазначила, що відповідач стабільно до досягнення донькою повноліття сплачував аліменти та не ухилявся від свого обов`язку утримувати дитину. При ухваленні судового рішення просить врахувати матеріальне становище відповідача, наявність на утриманні непрацездатної дружини та неповнолітньої доньки, те, що сума аліментів яка підлягає до сплати, не повинна погіршувати становище відповідача у порівнянні зі становищем одержувача аліментів. Усвідомлюючи необхідність у здійсненні утримання доньки, можливим об`єктивним розміром сплати аліментів відповідачем вважає - 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу) останнього.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися. У прохальній частині позовної заяви просили провести розгляд даної справи без їх участі.

Представник відповідач надала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги позивача задовільнити частково з підстав викладених у відзиві на позовну заяву про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Частиною 2 ст.124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

За змістом ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. А отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

У відповідність ст.199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У відповідність ст.200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 ЦПК України.

Згідно ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд врахуває стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За змістом ст.199 СК України обов`язок утримувати повнолітнього доньку (сина), яка (який) продовжує навчання, покладено на обох батьків.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 02 листопада 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 390.

З копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 слідує, що 05 жовтня 2024 року їй виповнилось 18 років, тобто вона досягла повноліття.

Представник позивача у своєму позові зазначає, що за рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області з відповідача стягувалися аліменти на утримання доньки до її повноліття. ІНФОРМАЦІЯ_3 доньці сторін виповнилося 18 років і стягнення аліментів припинилося. Однак, після досягнення повноліття їх донька продовжила навчання на денній формі навчання, платній основі в КП «Дніпропетровський фаховий мистецько-художній коледж культури» Дніпропетровської обласної ради, у зв`язку з чим ніде не працює, не має власних доходів та потребує матеріальної допомоги з боку батьків на її утримання. На теперішній час, повнолітня донька сторін знаходиться на повному утриманні своєї матері - ОСОБА_1 , доходи якої позбавляють останню можливості одноосібно забезпечувати доньку усім необхідним. Відповідач, матеріальну допомогу на утримання доньки добровільно не надає, хоча має можливість матеріально забезпечувати повнолітню доньку до закінчення нею навчання, оскільки має постійну роботу та високий дохід.

На підтвердження вищевикладеного представником позивача - адвокатом Мариною Василець до позовної заяви долучено лише копію договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 32/32 від 12 серпня 2021 року, укладеного між Комунальним закладом "Дніпропетровський фаховий мистецько-художній коледж культури" Дніпропетровської обласної ради, в особі директора ОСОБА_5 та ОСОБА_1 для здобувача фахової передвищої освіти ОСОБА_4 , який є невід`ємним додатком до Договору про надання освітніх послуг закладом фахової передвищої освіти від 12 серпня 2021 року № 32.

З даного договору вбачається загальна вартість платної освітньої послуги, яка за весь строк навчання становить- 80996 гривень, вартість платної освітньої послуги за роками навчання, а саме за: 2021-2022 начальний рік - 20249 грн. ; 2022-2023 навчальний рік- 20249 грн.; 2023-2024 навчальний рік - 20249 грн.; 2024-2025 навчальний рік - 20249 грн., те, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє він протягом усього періоду навчання або до дня повного виконання сторонами зобов`язань за договором.

Стаття 182 Сімейного Кодексу України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Попри це позивачем та її представником жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач проживає разом із донькою до суду не надано, а отже право для подачі позову щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання у позивача відсутнє. Донька позивача досягла повноліття і набула цивільної дієздатності, до участі у справі не залучена і стороною по справі не являється.

Крім того, факт навчання повнолітньої дитини підтверджують Договором про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 32/32 від 12 серпня 2021 року. Попри це, відповідно до пункту 1 розділу І вищезазначеного Договору, цей договір є невід`ємним додатком до Договору про надання освітніх послуг закладом фахової передвищої освіти від 12 серпня № 32, який до матеріалів справи останніми не надано. За таких підстав договір про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 32/32 від 12 серпня 2021 року, не можна вважати належним допустимим доказом, оскільки наданий він не в повному обсязі.

З копії Договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 32/32, укладеного 12 серпня 2021 року вбачається, що він набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє протягом усього періоду навчання або до дня повного виконання сторонами зобов`язань за договором. В розділі III даного договору зазначено загальну вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання, яка становить 80996 гривень, а також вартість платної освітньої послуги за роками навчання, яка становить: 2021-2022 начальний рік - 20249 грн. ; 2022-2023 навчальний рік- 20249 грн.; 2023-2024 навчальний рік - 20249 грн.; 2024-2025 навчальний рік - 20249 грн. З викладеного слідує, що чікуваний термін закінчення навчання є 2024-2025 роки.

Позивач та її представник, звертаючись до суду з даною позовною заявою, яка датована 08.10.2024 р., не надають суду доказів того, що станом на день звернення з такою заявою до суду, спільна донька сторін дійсно навчається в даному закладі освіти, на денній формі навчання (Довідку з навчального закладу). Тобто відсутня інформація про продовження наразі навчання донькою сторін у даному навчальному закладі.

Представником позивача не надаються і підтвердження здійснення позивачем фактичного, повного та самостійного матеріального утримання доньки на період її навчання і в чому саме воно полягає. Таким чином вимоги позивача (її представника) гуртуються на припущеннях, жодних належних та допустимих доказів на їх підтвердження не надано.

Крім зазначеного, позивачем та її представником також не надано ніяких доказів того, що відповідач на період навчання повнолітньої доньки може надавати матеріальну допомогу щомісячно саме у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 гривень, не надано доказів на підтвердження його стану здоров`я та матеріальне становище, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

На підставі викладеного, та з урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що позов, в межах заявлених позовних вимог, задоволенню не підлягає.

З огляду на результат вирішення справи суд вважає віднести судові витрати у вигляді судового збору за рахунок держави, понесення інших судових витрат сторонами суду не підтверджено.

Керуючись ст. 180-182, 199-200 Сімейного Кодексу України, ст. 263-265, 274-279 ЦІІК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання- відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: О. С. Янжула