Справа № 214/8429/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

18 листопада 2024 року м. Кривий Ріг

Суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Євтушенко О.І., розглянувши заяву керівника Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області Рижкова Олега Валентиновича, який діє в інтересах держави в особі Криворізької міської ради, про забезпечення позову, пред`явленого ним в інтересах держави в особі Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою шляхом приведення її у придатний до використання стан зі знесенням розміщених на них будівель і споруд, припинення права володіння нерухомим майном, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Керівник Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області Рижков О.В., діючи в інтересах держави в особі Криворізької міської ради, звернувся до суду з позовною заявою шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» 25.09.2024, в якій просить суд: усунути перешкоди у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою комунальної форми власності, зобов`язавши ОСОБА_1 повернути Криворізькій міській раді земельну ділянку площею 13,1 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення будівлі, площею 13,1 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060); припинити право володіння ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, нежитлову будівлю літ. А, площею 13,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060) із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 060; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, будівлю літ. А, площею 13,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 060; стягнути з відповідача у справі на користь Дніпропетровської обласної прокуратури сплачений судовий збір.

Одночасно з позовом керівник Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області Рижков О.В., діючи в інтересах держави в особі Криворізької міської ради, подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду, здійснення поділу та об`єднання тощо щодо нерухомого майна, що є предметом позову, а саме, нерухомого майна - нежитлової будівлі літ.А, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 060), площею 13,1 кв.м.

В обґрунтування заяви зазначено, що під час здійснення конституційних повноважень окружною прокуратурою встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки комунальної власності територіальної громади м. Кривого Рогу та безпідставного набуття речових прав на нежитлову будівлю літ.А за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 060), площею 13,1 кв.м. Предметом позову є зобов`язання повернути земельну ділянку та скасування державної реєстрації прав на вказане приміщення. На час звернення прокурора до суду власником спірного нерухомого майна є ОСОБА_1 . У випадку невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти певні дії, виконання рішення, ухваленого судом за результатами вирішення пред`явленого ним в інтересах Криворізької міської ради позову, буде унеможливлене, оскільки володілець вказаного спірного майна має реальні можливості здійснити його відчуження, а відтак заявлені ним заходи забезпечать охорону матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача і не є обмеженням права власності особи в повній мірі та носять тимчасовий характер.

За результатами автоматизованого розподілу на підставі протоколу матеріали позову та заяви про забезпечення позову передано у провадження судді Євтушенку О.І.

Ухвалою суду від 18.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

У порядку ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Заяву про забезпечення позову подано до суду з дотриманням порядку, встановленого ч.1 ст.152 ЦПК України.

Суд, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, додані до неї документи, матеріали позовної заяви з додатками, приходить до висновку про необхідність її задоволення, виходячи з такого.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Верховний Суд у постановах від 04.09.2024 у справі №404/839/24, від 31.07.2024 в справі №623/2015/21, від 29.07.2024 в справі №761/80/23, від 15.07.2024 в справі №361/5905/23 та інших виснував, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу. З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

За вимогами п.3 ч.1 ст.151 ЦПК України, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, яке полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Положеннями ч.1 ст.150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом, перелік яких не є вичерпним. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, чи є він співрозмірним позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття. Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку. Під час вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Правові висновки з цього приводу викладені в постанові Верховного Суду від 21.02.2024 у справі № 201/9686/23.

У постанові від 24.04.2024 року в справі №754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з 15.12.2017 законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тлумачення наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню. Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову в справі, рішення в якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення в справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача. Тому Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення в конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами; 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Із змісту заяви про забезпечення позову слідує, що позивач просить забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду, здійснення поділу та об`єднання тощо щодо нерухомого майна, що є предметом позову, а саме, нерухомого майна - нежитлової будівлі літ.А, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 060) площею 13,1 кв.м.

Заява про забезпечення позову подана до суду одночасно із позовом Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути земельну ділянку та скасування державної реєтрації прав на нерухоме майно, а саме на приміщення літ.А, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 13,1 кв.м., право приватної власності на яке зареєстроване за відповідачем.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Міністерство юстиції України забезпечує створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем.

Відповідно до положень ч.2 ст.21 зазначеного Закону рішення державного реєстратора, витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав, отримані в електронній чи паперовій формі за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав, мають однакову юридичну силу та використовуються відповідно до законодавства.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 06.12.2022 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 на підставі технічного паспорту, серія та номер: TI01:6513-4273-3941-2723 від 06.12.2022, сканованої копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом №2-1141 від 13.05.1999 зареєстровано право власності на нерухоме майно літ.А площею 13,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

В електронній реєстраційній справі 060 знаходяться скановані копії документів, що стали підставою для реєстрації права власності на вказане нерухоме майно, зокрема: технічний паспорт, серія та номер: TI01:6513-4273-3941-2723 від 06.12.2022, сканована копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом №2-1141 від 13.05.1999, сканована копія довідки КП «Криворізьке РБТІ» ДОР №199480 від 28.01.2022. Вказана сканована копія свідоцтва про право на спадщину нібито видана державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Рукавициною Н.В. на підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Першої Криворізької державної нотаріальної контори Шабліян Е.М. від 23.10.1996, зареєстровано в реєстрі №35.

З відповідей Державного нотаріального архіву у Дніпропетровській області №835/01-21 від 28.11.2023, №508/01-21 від 05.07.2024 слідує, що вказаний заповіт у справах державних нотаріальних контор відсутній, свідоцтво про право на спадщину, видане державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Рукавициною Н.В. №2-1154 від 13.05.1999 щодо об`єкту нерухомого майна за вказаною адресою не видавалося.

За даними КП «Криворізьке РБТІ» ДОР (лист №1418 від 11.12.2023) право власності на адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за КП «Швидкісний трамвай»; довідка №199480 від 28.01.2022 підприємством не видавалась.

За інформацією юридичного управління виконкому Криворізької міської ради (листи №12-54681/19/683 від 27.05.2024 та №12-54681/19/737 від 10.06.2024) земельна ділянка за вказаною адресою у користування не передавалася.

Виходячи з отриманих відомостей, за змістом позову, Криворізькою центральною окружною прокуратурою Дніпропетровської області встановлено самочинну забудову міста та проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на підставі документів, що не видавалися компетентними органами, що обумовило звернення до суду з позовом та заявою на вжиття заходів для його забезпечення шляхом заборони ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За змістом Закону України «Про виконавче провадження», елементами арешту майна є його опис, оголошення заборони розпоряджатися майном, обмеження в праві користування ним або його вилучення у боржника та передача на зберігання іншим особам.

Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 643/12369/19, арешт майна це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна; заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному користуванні майном.

Таким чином, враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, суд вважає, що у даному випадку їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження та розпорядження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Заявляючи про необхідність застосування заходів забезпечення позову, позивач обмежився лише зазначенням, що є підстави вважати, що вищезазначене нерухоме майно під час розгляду справи може бути відчужено відповідачем на користь третіх осіб. Тобто позивач тільки припускає, що вищезазначене майно може перейти на користь третіх осіб, але матеріали поданої заяви не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідачем вчиняються дії, спрямовані на відчуження вказаного спірного нерухомого майна або можливого вчинення відповідачем будь-яких дій, направлених на його відчуження.

Вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти буд-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на спірне нерухоме майно і направлені на відчуження та розпорядження цим майном, то суд вважає, що така заборона є саме тим заходом забезпечення позову, спроможним забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та гарантуватиме виконання можливого рішення. При цьому вжиття такого заходу забезпечення позову не виключає використання спірного нерухомого майна відповідачем, а тому додаткових обмежень, крім неможливості його відчуження та розпорядження ним для відповідача не існує.

Суд звертає увагу, що забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо відчуження та розпорядження вказаним нерухомим майном не порушуватиме принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, речового права володіння відповідача спірним майном, забезпечить збереження балансу інтересів сторін та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та співмірності, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення.

Зважаючи на те, що заборона відчуження нерухомо майна стосується саме об`єктів нерухомого майна, тому суд не вбачає необхідності в конкретизації осіб, яким забороняється вчиняти певні дії щодо вказаного нерухомого майна.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову, у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, за наявності яких законодавець встановив обов`язок суду щодо застосування зустрічного забезпечення та застосування даного виду забезпечення позову таким, що спричинить відповідачу збитки (ч. 3 ст. 154 ЦПК України).

Одночасно суд звертає увагу відповідача на те, що забезпечення позову є тимчасовим заходом, який може бути скасований у разі представлення суду доказів щодо необґрунтованості позовних вимог та відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.2, 150-153, 157, 260-261, 353, 354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву керівника Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області Рижкова Олега Валентиновича, який діє в інтересах держави в особі Криворізької міської ради, про забезпечення позову, пред`явленого ним в інтересах держави в особі Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою шляхом приведення її у придатний до використання стан зі знесенням розміщених на них будівель і споруд, припинення права володіння нерухомим майном, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно задовольнити.

Заборонити ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду, здійснення поділу та об`єднання тощо, та суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо розпорядження та відчуження об`єкта нерухомого майна будівлі, нежитлової будівлі літ.А, загальною площею 13,1 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 060), зареєстрованої на праві власності за ОСОБА_1 , інн НОМЕР_1 .

Застосувати даний захід забезпечення позову - до набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі №214/8429/24.

Копію ухвали невідкладно направити Управлінню з питань реєстрації виконавчого комітету Криворізької міської ради для негайного виконання та внесення відомостей про застосовані обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а особам, яких стосуються заходи забезпечення позову для відома.

Попередити, що особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановленому законом.

Ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення їй копії ухвали суду. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвалу складено та підписано 18.11.2024.

Суддя О.І. Євтушенко