ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/1733/23 Номер провадження 22-ц/814/2010/24Головуючий у 1-й інстанції Кашуба М.І. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Абрамова П.С., Панченка О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Полтава цивільнусправу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Сидоренко Ірини Олександрівни на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 , на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно на період навчання, але не більше, ніж до досягення дитиною 23 років.

Позовні вимоги мотивувала тим, що від шлюбу з відповідачем має повнолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14.03.2013 їхній шлюб було розірвано.

Вказувала, що на даний час ОСОБА_3 навчається в Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» на факультеті біомедичної інженерії IV рівень акредитації на денній формі навчання за держзамовленням. Термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2027.

Зазначила, що донька знаходиться на її утриманні, водночас позивачка не має можливості самостійно здійснювати витрати щодо навчання, проїзду, одягу і харчування. Крім цього вказала, що відповідач є працездатний, працює та отримує дохід, має можливість надавати матеріальну допомогу доньці.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 16.10.2023 і на весь період навчання, але не більш як до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073, 60 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць піддано негайному виконанню.

Рішення суду мотивоване тим, що виходячи з принципу рівності обов`язків батьків, зокрема, щодо утримання дітей для забезпечення потреб дитини, необхідним є стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/5 частини його заробітку щомісяця.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_2 - адвокат Сидоренко Ірина Олександрівна, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду змінити, ухваливши стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що твердження позивачки про те, що донька перебувала на її утриманні, не відповідає дійсності та спростовується наявними в матеріалах справи, письмовими доказами. Жодних розрахунків витрат, які позивачка несе на утримання доньки, нею не наведено і доказів понесення таких витрат та їх розміру, не надано.

Вважає помилковим висновок суду про можливість присудження аліментів виключно у частці від заробітку відповідача, як заявлено позивачкою, а не в твердій грошовій формі, як прохав відповідач, оскільки норма ч. 3 ст. 181 СК України, яку суд поклав в основу аргументів прийнятого рішення в цій частині, не стосується предмету даного спору і не врегульовує спірні правовідносини.

Вказувала, що донька проживає у гуртожитку навчального закладу безоплатно, отримує соціальну стипендію в розмірі 1180,00 грн, як донька учасника бойових дій, що свідчить про те, що жодних витрат на проживання доньки та витрат на її проїзд до навчального закладу позивачка не несе.

Посилалась на те, що визначений відповідачем розміру аліментів, який є достатнім для утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , в сумі 5000,00 грн, що сукупно з її стипендією і витратами на її утримання з боку матері також в розмірі 5000,00 грн, сумарно складе 11180,00 грн, щомісячно покриватиме потреби доньки в півтора рази перевищуватиме розмір мінімальної заробітної плати та буде в 3,5 рази більше, аніж прожитковий мінімум для працездатних осіб, що абсолютно покриє всі потреби доньки.

При цьому, наголошувала на тому, що позивачкою не було доведено того, що донька потребує більших витрат на її утримання, аніж вказана сума. Разом з тим, стягнення аліментів із відповідача в частці від його заробітку буде непропорційним потребам доньки та витратам, які на даний час несе і яких потребує понесення відповідач.

Зазначала, що висновок суду про те, що «відповідач, у разі наявності відповідних підстав має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, зміни способу їх стягнення» є помилковим та не ґрунтується на вимогах законодавства, в той час, як право визначення розміру аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, та способу їх стягнення, відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, належиться саме суду з урахуванням конкретних обставин кожного спору.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування відзиву зазначала, що відповідач має постійний дохід, з жовтня 2023 року не надає матеріальної допомоги дочці на її утримання.

Вказувала, що відповідачем не надано доказів скрутного матеріального становища, що унеможливлює утримання доньки.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_5 , про що свідчать записи у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 , виданому відділом реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області (а.с. 15).

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14.03.2013 було розірвано шлюб, зареєстрований 25.12.2004 між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у відділі реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 69, позивачці залишено прізвище « ОСОБА_6 » (а.с. 16).

Згідно з довідкою від 19.09.2023 Факультету біомедичної інженерії Національного технічного університету України Київського політехнічного інституту імені Ігоря Сікорського, ОСОБА_3 , є студенткою 1 курсу групи 34-31 денної форми навчання за держзамовленням, згідно з наказом про зарахування № 37.11-с від 31.08.2023. Термін навчання вказаний з 01.09.2023 по 30.06.2027 (а.с. 24 -26).

Навчання на денній формі позбавляє ОСОБА_3 можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги.

Також встановлено те, що відповідач є працевлаштованим, займає посаду інспектора Головного управління Національної поліції в Полтавській області, отримує регулярний дохід у виді заробітної плати в розмірі 27744,02 грн, а також отримує додаткову винагороду згідно з постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 (а.с. 162, 191, 192).

Встановлено, що відповідач не перебуває у скрутному матеріальному становищі, не здійснює витрат, які за своїм розміром та призначенням унеможливлювали б надання матеріальної допомоги своїй повнолітній доньці.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 , має діагноз гіперплазія щитовидної залози, періодично проходить обстеження у лікарів та їй призначається відповідне лікування (а.с. 120-125, 131, 132, 135 ). Позивачкою надано докази на підтвердження здійснення витрат, пов`язааних зі станом здоров`я повнолітньої доньки у розмірі 640,00 грн (а.с. 122).

Також відповідачем надано посвідчення серії НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_2 про право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій; виписку з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 № 1048 від 25.04.2023, відповідно до якої він має діагноз вибухова травма (22.03.2023), ЗЧМТ, струс головного мозку з цефалгічним с-мом, вестибулярною дисфункцією, акубаротравма без пошкодження барабанної перетинки, ангіопатія сітківки обох очей, виписку з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 № 2839 від 30.11.2023, відповідно до якої він має діагноз залишкові явища перенесеної МВТ (22.03.2023), ЗЧМТ, струсу головного мозку, акубаротравми з розсіяною органічною симптоматикою, с-мом ВСД, стійким цефалгічним синдромом; довідку, видану ОСОБА_2 поліклінікою ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області», згідно з якою він має діагноз відновлений період МВТ (22.03.2023), ЗЧМТ, струсу головного мозку, акубаротравми з розсіяною органічною симптоматикою, с-мом ВСД, стійким цефалгічним синдромом (а.с. 41, 78, 111-112).

Ухвалюючи рішення судом враховано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до частини 1 статті 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до частини 3 статті 199 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року зазначено про обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов`язок) настає за обов`язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Положеннями статті 182 СК України, визначено перелік підстав, які суд враховує при визначенні розміру аліментів.

Згідно зі статтею 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Зі змісту статті 183 СК України випливає, що за загальним правилом аліменти визначаються судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що розмір коштів, які відповідач добровільно перераховував доньці, на переконання суду, не є достатнім для її належного утримання, а здійснення таких перерахувань, в свою чергу, не нівелює обов`язок батька щодо належного утримання своєї доньки та відхиляє доводи апеляційної скарги, щопозивачкою не було доведено того, що донька потребує більших витрат на її утримання, аніж вказана відповідачем сума.

Наявність у доньки безоплатного житла у гуртожитку та стипендії у розмірі 1180 грн, не свідчить про те, що вона не потребує матеріальної допомоги та не звільняє батька від такого обов`язку.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обов`язку батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, потреби доньки у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням та можливості надання такої допомоги відповідачем.

Колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим та таким, що відповідає встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про необхідність присудження аліментів в твердій грошовій формі, як прохав відповідач, є помилковим з наступних підстав.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі за № 6-143цс13 колегія суддів дійшла висновку про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Право на звернення до суду з відповідним позовом має як одержувач аліментів, так і особа, яка їх сплачує.

Таким чином, висновок суду про те, що відповідач, у разі наявності відповідних підстав має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, зміни способу їх стягнення є правильним та відповідає чинному законодавству.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції не знаходить.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Сидоренко Ірини Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10 червня 2024 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді П.С. Абрамов

О.О. Панченко