Справа № 487/3180/24
Провадження № 2/487/1821/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

01 липня 2024 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді: Гаврасієнка В.О., за участю секретаря судового засідання Радченко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи служба у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва Миколаївської міської ради, служба у справах дітей адміністрації Центрального району м. Миколаєва Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав

В С Т А Н О В И В:

09.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду в із позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи служба у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва Миколаївської міської ради, служба у справах дітей адміністрації Центрального району м. Миколаєва Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.07.2012 року між ним та відповідачем укладено шлюб. Від спільного подружнього життя у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя у них склалося добре. Проте після того як доньці виповнилося п`ять років в їх сім`ї почалися негаразди причиною цього стало те, що відповідач не хотіла працювати, постійно ходила відпочивати із подругами, поверталася пізно, залишала дитину на піклування позивача. На ґрунті цього в сім`ї почалися сварки, скандали. Відповідач практично перестала приділяти увагу сім`ї, дитині, не дбала про дитину, не доглядала її, не займалась її розвитком та вихованням. На його зауваження не реагувала, в присутності дитини вчиняла скандали. Через таку поведінку відповідача відносини в сім`ї стали погіршуватись, сторони часто сварилися. З серпня 2018 року сторони припинили подружні стосунки і більше їх не поновлювали. Наприкінці 2018 року сім`я сторін розпалась остаточно, сторони проживали окремо, відповідач залишила дитину, стала вести аморальний спосіб життя, вживати наркотики. З 2019 року відповідач стала співмешкати з ОСОБА_4 та переїхала проживати до нього. Під час спільного проживання відповідача з ОСОБА_4 у них народилось двоє дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В зв`язку з невиконанням ними батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_5 рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.03.2023 року за позовом органу опіки та піклування відібрано дитину без позбавлення батьківських прав. Також Ленінським районним судом м. Миколаєва розглядається цивільна справа за позовом органу опіки та піклування до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про відібрання дитини ОСОБА_6 . Матеріалами вказаних справ підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, вживає наркотики. У 2020 році позивач забрав доньку до себе та з цього часу повністю опікується нею, створив для розвитку дитини всі необхідні умови. Рішенням суду від 20 червня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться спіхами дитини в навчанні, спорті, станом здоров`я, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, покладених законом обов`язків не виконує. Вважає, що залишати дитину з відповідачем є небезпечним, так як своєю поведінкою, способом життя відповідач буде негативно впливати на дитину, формування її особистості. На підставі викладеного позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 15.04.2024 року за вказаним позовом відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

03.06.2024 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Лисенко В.С. до судового засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила судове засідання проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради до підготовчого судового засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій просив справу розглянути без його участі, підтримала висновок органу опіки та піклування.

Відповідач до судового засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила.

Суд вважає, за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.07.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.06.2023 року, яке набрало законної сили 21.07.2023.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає із батьком та знаходиться на його утриманні та вихованні.

Як зазначає позивач у своєму позові, у 2020 році позивач забрав доньку до себе. Відповідач ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться спіхами дитини в навчанні, спорті, станом здоров`я, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, покладених законом обов`язків не виконує.

Згідно характеристики Миколаївської гімназії №13 від 12.12.2023 р. ОСОБА_7 навчалась у Миколаївській гімназії №13 з 1 вересня 2019 року. З першого класу вихованням ОСОБА_8 займалась бабуся ОСОБА_9 , так як тато ОСОБА_1 працював за кордоном, а мама ОСОБА_2 не приймала участі у вихованні доньки. Вона була в гімназії лише один раз, на святі, коли ОСОБА_8 була в 1 класі. На телефонні дзвінки мама не відповідала, тому контакту з нею не було. ОСОБА_10 приводила онучку до гімназії, забирала її, купувала шкільне приладдя та одяг, виконувала з онучкою домашня завдання з предметів, відвідувала батьківські збори. Починаючи з третього класу, вихованням дівчинки почав займатись тато. Він надавав допомогу доньці під час дистанційного навчання, постійно був на зв`язку, контролював готовність ОСОБА_8 до занять.

Відповідно до характеристики із Миколаївського спортивного ліцею від 01.12.2023 року ОСОБА_7 зарахована до 5 класу КЗ «Миколаївський спортивний ліцей» 01.08.2023 року. ОСОБА_8 проживає з батьком. Батько приділяє належну увагу навчанню та вихованню доньки, бере участь у шкільному та особистому життя дитини, спілкується з вчителями, класним керівником учениці, хвилюється за її навчання та виховання. Стосунки в родині приязні.

Із довідки Дитячо-юнацької спортивної школи №1 вбачається, що ОСОБА_3 , 2013 року народження займається в ДЮСШ №1 на відділенні спортивної акробатики.

Згідно довідки Першого центру іноземних мов ОСОБА_7 навчається з 1 вересня 2023 року англійській мові на курсах іноземних мов. Запис на курси здійснив батько ОСОБА_1 і він же здійснює оплату навчання ОСОБА_11 .

Згідно декларації №001-7КРМ-4ТА0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу законним представником ОСОБА_3 є ОСОБА_1 .

Згідно акту обстеження умов проживання складеним спеціалістами служби у справах дітей виконкому Миколаївської міської ради 02.02.2024 року на підставі звернення ОСОБА_1 з метою обстеження умов проживання батька, створених для дитини. Проведено обстеження умов проживання орендованого житла за адресою АДРЕСА_1 , для дитини створені належні умови для нормального життєдіяльності та розвитку. Дитина з матір`ю спілкується рідко, з її слів хоче проживати з батьком.

Відповідно до договору оренди житлового приміщення від 01.06.2021 року ОСОБА_12 орендує квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.06.2023 року позов Органу опіки та піклування Миколаївської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про відібрання малолітньої дитини у батьків без позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів задоволено. Відібрано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у батьків: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 без позбавлення їх батьківських прав. Передано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради для подальшого влаштування. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як вбачається з вищезазначеного рішення представниці позивача у судовому засіданні вказали на те, що при обстеженні умов проживання було виявлено відсутність дитячого ліжечка, квартира була захаращена речами, на стінах була пліснява, у квартирі були прилади для вживання наркотичних засобів. Службою неодноразово здійснювали виходи за місцем проживання відповідачів, однак ситуація не змінилась жодним чином. При цьому мати дитини завжди перебувала в неадекватному стані, настрій змінювався з апатії до агресії. На даний час мати народила третю дитину, яка знаходиться у лікарні. Відповідач заперечував проти доводів викладених у позові. Вказав, що намагається створити для дитини належні умови. При цьому підтвердив що не має місця роботи та квартира дійсно потребує ремонту. З приводу неявки його співмешканки у судове засідання нічого не міг пояснити. Також пояснив, що дружина народила третю дитину, яка зараз знаходиться у лікарні, де зараз ОСОБА_13 йому не відомо.

З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що в бесіді з ОСОБА_2 встановлено, що вона не має можливості спілкуватись із дитиною, адже з її слів колишній чоловік ОСОБА_1 підбурює дитину проти неї. Наголосила, що дійсно її поведінка була непристойною, проте вона намагається налагодити відносини з донькою. ОСОБА_14 зазначає, що вона не проти того, що дитина проживала з батьком, але проти позбавлення її батьківських прав.

Згідно характеристики на ОСОБА_2 з МРУП ГУНП в Миколаївській області за місцем проживання вона характеризується незадовільно, з сусідами підтримує посередні відносини, схильна до зловживання алкогольними напоями.

Згідно соціально-психологічного висновку Центру соціальних служб встановлено, що стосунки дитини з матір`ю є невизначеними, оскільки вона досить тривалий час з нею не спілкується, не проводить час разом. Має переживання через те, що мати живе своїм життям рідко згадуючи про неї. З боку матері не відчуває любові, захисту, зацікавленості її потребами, піклування, турботи. Софія має прив`язаність до батька.

Дане питання розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 13.06.2024, де було рекомендовано службі у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради готувати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з викладеним. враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, керуючись ч.5 ст.19, п.2 ч.1 ст.164, ст.165 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для притягнення їх до відповідальності, встановленої законом. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Постановою ВС у справі №214/1048/15-ц від 03.05.2018 року зазначено, що у статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 2 ст. 155 СК України встановлено, що батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відмова відповідача від надання згоди порушує право дитини на можливість вільного розвитку, відпочинку, участі у спортивних змаганнях, вибору майбутньої професії, лікуванню, розвитку, зокрема і в іншій крані. У відповідності з ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Нехтування батьківськими обов`язками з боку батька, на мою думку, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому призвести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У рішенні ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені та враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Положеннями статей 48 та 51 Конституції України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В пункті 18 вказаної Постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі Савіни проти України зазначається, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

У рішенні по справі Хант проти України п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden ) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Ухвалюючи рішення у справі М. С. проти України від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі Мамчур проти України , заява № 10383/09).

Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав і інтересів визначені у статті 16 ЦК України, і такий перелік не є вичерпним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також перераховані конкретні способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і з урахуванням якнайкращих інтересів дитини є такими, що підлягають задоволенню, оскільки беззаперечно встановлено факт свідомого нехтування відповідачами своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 12,13,81,141,258,263,265, 280, 282 ЦПК України, на підставі ст.ст. 150, 155, 164, 166 Сімейного Кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи служба у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва Миколаївської міської ради, служба у справах дітей адміністрації Центрального району м. Миколаєва Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Треті особи:

Служба у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва Миколаївської міської ради, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Погранична, 9, .

Служба у справах дітей адміністрації Центрального району м. Миколаєва Миколаївської міської ради Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Інженерна, 1, .

Суддя: В.О. Гаврасієнко