КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/4942/23 Головуючий у суді І інстанції Діденко Є.В.
Провадження № 22-ц/824/1881/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила суд стягнути з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на її користь грошові кошти за ненадані медичні послуги за попереднім договором № 300П/11/2021 в розмірі 63 403,00 грн, 3 % річних - 1 563,36 грн, втрати від інфляції - 7 034,42 грн, а всього 72 000,78 грн.

Позов обґрунтований тим, що 27 листопада 2021 року між сторонами був укладений попередній договір № 300П/10/2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, пакет «Стандарт», відповідно до умов якого сторони зобов`язались укласти в період з 22 до 32 тижня вагітності позивача укласти Договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, пакет «Стандарт», на умовах якого відповідач (медичний заклад) мав надати позивачці медичну допомогу, яка полягає у веденні пологів позивача на умовах, передбачених Договором та Додатками до нього, у відповідності з існуючими стандартами медичної допомоги. Вартість медичної допомоги відповідно до п. 1.4 Попереднього договору склала 63403,00 грн., та була сплачена позивачкою на підставі в повному обсязі.

Основний договір між сторонами укладено не було, а тому вважає зобов`язання припинені. 13 червня 2023 року позивачка на електронну пошту відповідача направила заяву про повернення сплачених коштів, однак відповідач гроші так і не повернув. Тому, позивачка просить стягнути сплачені кошти з урахуванням 3 % річних та втрат від інфляції.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в загальній сумі 72 000,78 грн, які складаються з коштів сплачених за попереднім договором № 300П/11/2021 в розмірі 63 403 грн, 3 % річних - 1 563,36 грн, втрати від інфляції - 7 034,42 грн, а всього 72 000,78 грн.

Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 , судові витрати в розмірі 7 473,60 грн, з яких: витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 400 грн та 1 073,60 грн судовий збір.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, генеральний директор ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» Зукін В.Д. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що між ТОВ «Лелека» та позивачем 27 листопада 2021 року було укладено попередній договір № 300П/11/2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Стандарт» (далі - попередній договір).

У відповідності до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Позивачем на користь відповідача було здійснено оплату у розмірі 63403,00 грн.

Відповідно до п.1.6 попереднього договору грошові кошти, сплачені пацієнтом у якості авансового платежу за даним попереднім договором, зараховуються в рахунок оплати ціни послуг медичного закладу за основним договором.

Введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року і його продовження по сьогодення, у зв`язку із агресію російської федерації проти України, стало обставиною непереборної сили для ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та таким, що унеможливило виконання своїх обов`язків перед позивачем, оскільки, будівля пологового будинку (адреса: АДРЕСА_1 ) зазнала обстрілів та значних пошкоджень від російських окупантів (ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» територіально розташовано в Пуща-Водиці біля с. Горенка, м. Буча, м. Ірпінь, м. Гостомель, а саме на «кордоні» проведення активних бойових дій). Фотографії будівлі наявні в матеріалах справи. З березня 2022 року ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» вимушено призупинило роботу у Пуща-Водиці та не приймало пацієнтів до 01 вересня 2022 року включно.

Початок війни для пологового будинку стало таким же неочікуваним, як і для кожного громадянина. З початку повномасштабного вторгнення пологовий будинок надавав медичну допомогу пораненим військовослужбовцям ЗСУ, територіальній обороні, мирним жителям, породіллям, новонародженим, десятки людей отримали притулок в пологовому будинку в якості укриття від ворожих снарядів, зокрема через що і була неодноразово обстріляна будівля пологового будинку.

Тобто, відповідач вимушено з 06 березня 2022 року призупинив роботу через російську агресію (через обстріли снарядами), введенням воєнного стану на території України, що і є форс-мажорною обставиною.

Разом з тим, під час обстрілу артилерією РФ будівля пологового будинку зазнала значних пошкоджень, у зв`язку з чим було відкрито кримінальне провадження за номером 0000456 (копія витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань наявна в матеріалах справи).

Стягнення інфляційних втрат та три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту другого статті 625 ЦК України взагалі задоволенню не підлягають, оскільки, такі нарахування є мірою цивільно-правової відповідальності ТОВ «Лелека», разом з тим такі доводи спростовуються назвою самої статті 625 ЦК України - «відповідальність за порушення грошового зобов`язання».

Крім того, у пунктах 104 та 105 постанови Великої Палати Верховного Суду України від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Так, будівля пологового будинку зазнала значних пошкоджень через бойові дії, робота була призупинена, і введення військового стану офіційно визнається форс-мажорною обставиною.

А тому, положення статті 617 ЦК України звільняють ТОВ «Лелека» від відповідальності, передбаченою статтею 625 ЦК України у даному випадку.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 6 400,00 грн ТОВ «Лелека» повідомив суд першої інстанції, що перебуває в скрутному фінансовому положенні, оскільки основне місце проведення господарської діяльності відповідача та єдине місце надання послуг з ведення пологів - пологовий будинок - перебував безпосередньо в зоні проведення бойових дій пов`язаних з військовою агресією російської федерації проти України в лютому-березні 2022 року. Пологовий будинок зазнав значних ушкоджень, його робота була повністю зупинена і наразі ще не відновлена повністю, що і спричинило існування даної судової справи. Відповідач докладає усіх можливих зусиль для відновлення своєї діяльності в нормальному режимі та виконання існуючих зобов`язань, тому для Відповідача збільшення грошових вимог кредиторів, до яких належить і Позивач, за рахунок стягнення неспівмірних витрат на правову допомогу у даній справі є критичним.

Однак, беручи до уваги, що правова допомога позивачу надавалася, хоча розмір такої правової допомоги є неспівмірним, а вказаний спір, що був предметом розгляду даної справи виник в результаті існування вперше в історії незалежної України таких форс-мажорних обставин, як воєнні дії спричинені військовою агресією російської федерації, та враховуючи скрутне фінансове становище відповідача, вважаємо, що розмір витрат позивача на правничу допомогу в суді першої інстанції цілком відповідає сумі у розмірі 3 000,00 грн, а стягнена судом сума у розмірі 6 400,00 грн є завищеною.

З огляду на дію воєнного стану на території України та дію форс-мажорних обставин на весь період воєнного стану, про що безпосередньо вказано у листі ТПП України, що зобов`язання сторін подовжуються на цей період, та, відповідно, у особи, перед якою це зобов`язання має бути виконано (Позивача), ще не виникло порушене право, та, відповідно, відсутні підстави для захисту порушеного права в судовому порядку з огляду на дію форс-мажорних обставин на території України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Кривинська Ю.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Зазначає, що укладання основного договору сторони обумовили в будь-якому разі в строк, не більше, ніж до досягнення пацієнтом терміну вагітності 34 тижні (зі змісту п. 1.1 Попереднього договору).

Основний договір не укладено, жодна зі сторін по справі не здійснювала надсилання будь-якого проекту основного договору іншій стороні.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого Попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення частина третя статті 635 Цивільного кодексу України.

Таким чином попередній договір №300П/11/2021 від 27 листопада 2021 року про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Стандарт» являється припиненим, а нових зобов`язань у сторін не виникало у зв`язку з не укладанням основного договору.

Окрім того, право відмови від договору існує у сторін на підставі п. 1.8 Попереднього договору.

Заперечуючи проти апеляційної скарги відповідача підкреслюють, що відповідачем жодним чином не підтверджено в ході справи вплив війни на обставину конкретно неповернення грошей і тим більше, Відповідачем не було доведено відсутності на рахунках відповідача необхідних коштів чи відсутність господарської діяльності протягом періоду якого відповідач не повертає грошові кошти.

Позивач також зазначає, що вартість витрат на професійну правничу допомогу, в тому числі витрати позивача на стадії апеляційного провадження за складання відзиву на апеляційну скаргу, які просить стягнути, є обґрунтованими, фактичними, дійсними неминучими, а їх зменшення вважаємо порушенням гарантованого ст. 59 Конституції України, статей 15, 58, 60,131, 133, 134, 137, 141, 182 ЦПК України права Позивачки на отримання компенсації цих затрат.

Окрім того, неповернення грошових коштів зумовило понесення позивачем інфляційних збитків, які разом з нарахуваннями 3% річних цілком правомірно визначено до стягнення рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 листопада 2021 року між сторонами був укладений попередній договір № 300П/11/2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, відповідно до умов якого сторони зобов`язались у термін з 22 по 32 тиждень вагітності пацієнта або з 32 по 34 тиждень вагітності укласти Договір про надання медичної допомоги з ведення пологів, пакет «Стандарт». На умовах основного договору відповідач (медичний заклад) мав би надати позивачці кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у ведення пологів пацієнта в обсязі та на умовах, передбачених Договором, у відповідності з існуючими стандартами медичної допомоги.

Пунктом 1.4 попереднього договору передбачено, що при підписанні цього договору, пацієнт сплачує на користь медичного закладу авансовий платіж в сумі 63 403,00 грн.

Згідно з пунктом 1.8 Попереднього договору, у разі відмови пацієнта або медичного закладу від укладання основного договору, у термін, передбачений п. 1.1 попереднього договору, зобов`язання за цим попереднім договором припиняються, при цьому, грошові кошти в якості авансового платежу за даним попереднім договором, підлягають поверненню медичним закладом пацієнтові, протягом п`яти робочих днів з моменту одержання відповідної письмової вимоги пацієнта.

Повернення суми авансового платежу здійснюється медичним закладом у безготівковій формі шляхом перерахування на розрахунковий рахунок пацієнта виключно на його письмову вимогу та за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

Згідно з рахунком-фактурою від 27 листопада 2021 року № 67972 та фіскальним чеком від 27 листопада 2021 року, позивачем сплачена сума 63 403,00 грн в повному обсязі.

В подальшому, на сайті відповідача розміщено оголошення про припинення роботи через запровадження Указом Президента України № 64/2022 з 24 лютого 2022 року на всій території України воєнного стану.

Через бойові дії роботу пологового будинку «Лелека» було призупинено, пацієнтів медичний заклад перестав приймати та пологи не проводив.

У квітні 2022 року позивачка провела пологи в іншому медичному закладі.

13 червня 2022 року позивачка направила на електронну адресу відповідача заяву про повернення сплачених коштів, та 15 червня 2022 року отримано підтвердження від відповідача про отримання заяви. Вказана вимога відповідачем задоволена не була.

У листі Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 вказано, що військова агресія російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що неукладення основного договору було наслідком поважних та навіть об`єктивних причин, як ведення бойових дій та військова агресія проти України з боку російської федерації. Проте, причини неукладення основного договору не мають юридичного значення і не впливають на припинення зобов`язань. Суд звернув увагу, що три проценти річних і втрати від інфляції нараховані позивачем не у зв`язку із неналежним виконання умов договору, а у зв`язку з наступним безпідставним неповерненням отриманих грошових коштів, а тому, наявність форс-мажорних обставин у відповідача, не позбавляє позивачку права на повернення сплачених нею грошових коштів з підстав припинення зобов`язання та ненадання відповідних послуг.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень частини першої, другої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно зі статтею 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 листопада 2021 року між з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та ОСОБА_1 укладено попередній договір №300П/01/2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) Пакет «Стандарт» (а.с. 13-15).

Відповідно до п.1.1. Попереднього договору Сторони приймають на себе зобов`язання у термін з 22 до 32 тижні вагітності Пацієнта (у разі спостереження вагітності в Медичному закладі або афілійованих закладах) або з 32 до 34 тижня вагітності Пацієнта (у разі спостереження вагітності в інших медичних закладах) укласти Договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), Пакет «Стандарт», на умовах якого Пацієнт зможе отримати від медичного закладу кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів Пацієнта, на основі діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів прийнятих в Медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених Договором та Додатками до нього.

Згідно з п. 1.4. Попереднього договору при підписанні даного Попереднього договору Пацієнт здійснює на користь медичного закладу авансовий платіж у розмірі 63 403,00, 00 грн. (шістдесят три тисячі чотириста три гривні 00 коп.), що дорівнює ціні/вартості послуг Медичного закладу за Основним Договором (Договором про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) Пакет «Стандарт»).

Пунктом 1.6. Попереднього договору передбачено, що грошові кошти, сплачені пацієнтом у якості Авансового платежу за даним Попереднім Договором, зараховуються в рахунок оплати ціни послуг Медичного закладу за Основним договором.

Пунктом 1.8. Попереднього договору передбачено, що у разі відмови Пацієнта або Медичного закладу від укладання Основного договору у термін, передбачений п. 1.1 цього Попереднього договору, зобов`язання за цим Попереднім договором припиняються, при цьому грошові кошти, сплачені в якості авансового платежу за даним Попереднім договором підлягають поверненню Медичним закладом Пацієнтові протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту одержання відповідної письмової вимоги Пацієнта. При цьому повернення суми авансового платежу здійснюється Медичним закладом у безготівковій формі шляхом перерахування на рахунок Пацієнта, або в інший не заборонений чинним законодавством України спосіб, виключно на його письмову вимогу та за відрахуванням вартості фактично наданої Медичним закладом медичної допомоги (медичних послуг).

Відповідно до рахунку-фактури №67972 від 27 листопада 2021 року загальна вартість послуг становила 63 403, 00 грн. та була сплачена 27 листопада 2021 року, про що свідчить чек (а.с. 20).

У зв`язку із введенням на всій території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року та початком бойових дій основний договір сторонами укладено не було.

ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на вимогу ОСОБА_1 сплачений нею аванс не повернуло. При цьому медичні послуги ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» ОСОБА_1 не надавало.

13 червня 2022 року позивачка направила на електронну адресу відповідача заяву про повернення сплачених коштів, та 15 червня 2022 року отримано підтвердження від відповідача про отримання заяви.

Разом з тим, умовами попереднього договору передбачено право позивачки відмовитись від договору в односторонньому порядку, у такому випадку зобов`язання є припиненим, і пацієнту на його вимогу повертається сплачена сума вартості договору, за винятком вартості фактично наданої медичної допомоги. Також договір припиняється у разі неможливості його виконання, проведення пологів в іншому медичному закладі.

Надаючи оцінку аргументам відповідача щодо причин невиконання умов договору, суд першої інстанції вірно виходив із того, що таке невиконання могло бути наслідком поважних та навіть об`єктивних причин, як ведення бойових дій та військова агресія проти України з боку РФ. Проте, обставини непереборної сили, відповідно до статті 617 ЦК України, звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення.

Наявність форс-мажорних обставин у відповідача, не позбавляє позивача права на повернення сплачених ним грошових коштів з підстав припинення зобов`язання та ненадання відповідних послуг.

Крім того, позивач надіслала відповідачу вимогу про розірвання договору та повернення коштів, яка останнім виконана не була, а тому наявні підстави для стягнення сплачених позивачем грошових коштів.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу (основне зобов`язання), суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та трьох процентів річних від простроченої суми.

Безпідставне збереження відповідачем коштів, сплачених позивачем за договором, який не був виконаний в повному обсязі, є підставою для нарахування платежів, передбачених статтею 625 ЦК України, а наявність форс-мажору не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

За таких обставин, у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу разом з сумою основного боргу три проценти річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, розмір яких визначений з урахуванням наданих позивачем розрахунків, інфляційних втрат та 3% річних за попереднім договором.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» коштів, сплачених за договором, а також інфляційних втрат та 3% річних.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що причиною невиконання умов договору про надання медичної допомоги були форс-мажорні обставини.

Відповідно до положень статті 617 ЦК України обставини непереборної сили звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте, не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення.

Таким чином, оскільки позовні вимоги стосуються повернення коштів за сплачені та не надані послуги, а не відповідальності за невиконання договору, такі кошти підлягають поверненню.

ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» не довело наявності підстав для утримання ним коштів, сплачених ОСОБА_1 за надання їй медичних послуг, які надані не були.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановленні інших обставин, у тому контексті, який, на думку відповідача, свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги по суті спору не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Що стосується висновків суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивачки понесених нею витрат на оплату вартості правової допомоги в сумі 6 400,00 грн, колегія суддів вважає їх обґрунтованими з огляду на наступне.

На підтвердження суми правової допомоги надано: Договір про надання правової допомоги від 09 квітня 2023 року з адвокатом Кравинською Ю.В., Додаток № 1 до договору, у якому погоджено обсяг, вартість, умови оплати правничої допомоги, ордер серії АІ № 1380638 на надання правничої(правової) допомоги ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги№ 09/04/2023 від 09 квітня 2023 року.

Відповідно до опису роботи, правова допомога включає аналіз документів і консультації, складання адвокатського запиту, складання позову, оформлення позову і його подання до суду.

Згідно, до Додатоку № 1 до договору складання, оформлення позовної заяви за ст. 175-177 ЦПК України - 3 700,00 грн, складання відповіді ні відзив у цивільній справі 2 700,00 грн,

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги - частина третя статті 137 ЦПК України.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги, та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

За положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною четвертою статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до вимог частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» подало до суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню на користь позивачки до 3000,00грн, так як вказана справа не відноситься до категорії складних, просив врахувати скрутне становище відповідача, посилалося на неспівмірність витрат на правничу допомогу складності справи та обсягу виконаної адвокатом роботи.

Дослідивши подані представником позивача докази щодо понесених позивачем витратна правову допомогу у даній справі, складність справи та надані відповідачем заперечення, суд першої інстанції, надаючи оцінку заявленій сумі витрат на правничу допомогу у сукупності зі складністю справи та обсягом такої допомоги, прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 6 400,00 грн.

Крім того представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу просила стягнути на її користь витрати на правову допомогу за подання відзиву на апеляційну скаргу.

На підтвердження своїх вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 2 800,00 грн судових витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, представником ОСОБА_2 було надано: платіжну інструкцію від 11 грудня 2023 року про сплату позивачем адвокату Кравинській Ю.В. 2 800,00 грн за надані юридичні послуги.

Проаналізувавши вид, вартість та обсяг наданих адвокатом Кравинською Ю.В. позивачу юридичних послуг та виконаних робіт, зважаючи на складність справи та зміст опису виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на підготовку відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що заявлена сума витрат на правничу допомогу при перегляді справи в апеляційному порядку у розмірі 2 800,00 грн відповідає дійсним і необхідним витратам, які понесла сторона позивач у даній справі.

Отже, виходячи з обставин справи, які склалися у даному випадку, категорії спору, що є малозначним, надавши оцінку доказам щодо фактично понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу адвоката, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторін, а також урахувавши доводи відповідачки щодо неспівмірності розміру заявлених витрат на правничу допомогу та критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності, розумності розміру), колегія суддів дійшла висновку про стягнення з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_2 2 800,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Розмір такого стягнення судових витрат на правничу допомогу є пропорційним, розумним та справедливим, відповідає принципу співмірності із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт, при цьому не порушуватиме права позивача на отримання коштів, які він був змушений реально затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в апеляційної суді внаслідок подання апеляційної скарги відповідачкою, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

Зважаючи на положення частини третьої статті 389 ЦПК України, судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2023 року без змін, оскільки підстав для його скасування немає.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін, розподіл судових витрат у зв`язку зі сплатою судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 800,00 грн, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній