ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9813/24 Справа № 205/6736/24 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Шавкун Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 вересня 2024 року про закриття провадження

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 вересня 2024 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована наявністю підстав для закриття провадження у справі, оскільки стороною відповідача надані належні та допустимі докази у розумінні статтей 76-81 ЦПК України щодо відсутності предмета спору, а тому суд дійшов висновку про відсутність предмету спору у цій справі та закрив провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано підстави позову, у зв`язку з чим, закриття провадження у справі за відсутністю предмета спору на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, є таким, що не відповідає вимогам процесуального закону, оскільки на момент звернення до суду спір між сторонами існував, з часу перебування справи у суді спірні відносини між сторонами не було врегульовано, а тому не може бути закрито провадження в цій справі, оскільки між сторонами наявний спір щодо додаткових витрат на неповнолітню дитину.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам судове рішення не відповідає, з огляду на таке.

Судом встановлено, що у травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 203300,00 грн.

Ухвалою судді від 03 червня 2024 року прийнято позов до розгляду і відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 406600,00 грн. та судові витрати у розмірі 4066,00 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину у розмірі 203300,00 грн. та витрати зі сплати судового збору.

Головним державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Коломойцем К.В. відкрито виконавче провадження № 75195786 з примусового виконання виконавчого листа №205/2364/23, виданого 18 квітня 2024 року.

06 червня 2024 року на картку ОСОБА_1 надійшли кошти у розмірі 203300,00 грн., яка відкрита на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку із чим 10 червня 2024 року остання звернулась до начальника Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з заявою про закінчення виконавчого провадження №75195786, у зв`язку з повним погашенням боргу.

Постановою Головного державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Коломойця К.В. від 17 червня 2024 року виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа № 205/2364/23 виданого 18 квітня 2024 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська, закінчено.

12 червня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвоката Єлісєєв О.Д. звернувся до суду з заявою про розстрочення виконання рішення суду у справі № 205/2364/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

В подальшому, 18 червня 2024 року представник ОСОБА_2 адвокат Єлісєєв О.Д. звернувся до суду з заявою про залишення зазначеної заяви без розгляду, оскільки постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 17 червня 2024 року, виконавче провадження №75195786 закінчено.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 червня 2024 року задоволено клопотання представника боржника ОСОБА_2 - адвоката Єлісєєва О.Д. про залишення заяви про розстрочення виконання рішення суду без розгляду. Заяву представника боржника ОСОБА_2 - адвоката Єлісєєва О.Д. про розстрочення виконання рішення суду у справі №205/2364/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, залишено без розгляду.

Суд першої інстанції, дослідивши надану ОСОБА_2 квитанцію від 06 червня 2024 року, код квитанції 9344-4392-8056-0057, з зазначенням призначення платежу: «Оплата додаткових витрат на утримання дитини, заявлена, згідно визнаної позовної вимоги у справі №205/6736/24» дійшов до висновку про те, що зазначені кошти у розмірі 203300,00 грн. сплачено ОСОБА_2 саме у справі № 205/6736/24.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що стороною відповідача надані належні та допустимі докази у розумінні положень статей 76-81 ЦПК України щодо відсутності предмета спору у справі, оскільки 06 червня 2024 року відповідачем проведена банківська операція по оплаті грошових коштів у розмірі 203300,00 грн. на рахунок позивача, відкритий в АТ КБ «Приватбанк», які просила стягнути позивача як додаткові витрати на дитину, а тому суд дійшов висновку про відсутність предмету спору у цій справі та закрив провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони не відповідають нормам права, які підлягають застосуванню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому потрібно надавати сутнісного, а не формального значення.

У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предметом спору є об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить постановити певне судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову це зазначена в позовній заяві правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, неіснування (відсутність) предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у разі припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Врахувавши викладене, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначив, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України є можливим, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України дає підстави для висновку, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема, у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутнім після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають низку передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема: шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Закриваючи провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд першої інстанції не врахував, що позивач заперечує проти обставин, на які посилався відповідач у клопотанні про закриття провадження у справі, а тому такі обставини підлягали дослідженню та з`ясуванню судом з дотриманням засад змагальності сторін.

Вирішуючи клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, суд першої інстанції повинен був з`ясувати, чи не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Потрібно враховувати, що, звертаючись до суду з позовом у справі, яка переглядається, позивач просила суд стягнути на її користь додаткові витрати на утримання дитини, що доводить невизнання позивачем факту врегулювання усіх спірних питань, що виникли у зв`язку утриманням дитини, та підтверджує, що між сторонами залишилися неврегульовані певні правові питання, а тому закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, є неприпустимим.

Колегія суддів наголошує на тому, що скасування ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду не підтверджує обґрунтованість позову, такі обставини підлягають з`ясуванню судом з дотриманням принципів змагальності та диспозитивної цивільного процесу. Під час розгляду справи по суті відповідач вправі доводити належними та допустимими доказами виконання ним своїх зобов`язань щодо понесення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, фактів оплати відповідних грошових коштів. Спростування відповідачем обставин, на які посилається позивач у позові, та доведення своєї правової позиції у справі матиме наслідком відмову у задоволенні позову, і навпаки, доведеність позивачем факту порушення її прав на отримання грошових коштів на додаткові витрати на неповнолітню дитину, буде підставою для задоволення позову та захисту порушених прав позивача.

Суд першої інстанції не врахував викладене та дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Відповідно до частини шостої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 вересня 2024 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна