Справа № 638/483/24
Провадження № 2/638/129/24
18 листопада 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Семіряд І.В.,
за участю секретаря Поддубкіної А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради по визначення місця проживання дитини,-
09.01.2024 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначено, що 25.10.2014 вона зареєструвала шлюбу з ОСОБА_2 , у шлюбі народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням суду від 24.04.2023 шлюб розірвано. У зв`язку з воєнним станом у країні вона вимушена була разом з дочкою переїхати до Польщі, де наразі проживають разом, дочка відвідує дитячий садок. Позивач офіційно працювала у дитячому садку, зараз працює як ФОП і має можливості надати дитині необхідних умов для життя, а також забезпечити належною турботою, піклуватися про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток. Також враховуючи вік дитини розлучення з матір`ю матиме негативні наслідки та вплине на морально- емоційний стан дитини. З відповідачем вони проживають окремо та не змогли дійти згоди щодо проживання дитини, тому виник спір з питання визначення місця проживання дитини. У зв`язку з чим позивач просить встановити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
09.01.2024 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано в провадження суддя Семіряд І.В.
На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом направлено запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова, з відповіді вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .
10.01.2024 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
05.03.2024 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова підготовче засідання у справі закрито та призначено судове засідання, зобов`язано третю особу надати висновок щодо предмету спору, а саме щодо визначення місця проживання дитини.
Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив.
Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного:
Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який розірвано заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова №638/4761/22 від 24.04.2023.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 .
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказує, що з відповідачем не змогли дійти згоди щодо місця мешкання дитини, у зв`язку з чим існує спір.
З наданих позивачем доказів вбачається, що ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_5 на теперішній час проживають у Республіці Польща.
Так, з повідомлення про присвоєння персонального номера, вбачається, що Міністерством внутрішній справ Республіки Польщі присвоєно персональний номер ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Довідкою про місце проживання підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 01.08.2022 перебуваєть за адресою АДРЕСА_2 .
Довідкою, виданою директором Недержавного католицького дошкільного навчального закладу «Фаустинка» підтверджується, що ОСОБА_3 відвідує Недержавний католицький дошкільний навчальний заклад «Фаустинка» у м. Пултуськ. ОСОБА_3 систематично приводиться до дошкільного закладу матір`ю ОСОБА_10 , дитина доглянута та не викликає жодних емоційних труднощів. Дошкільний заклад пропонує додаткові заняття, зокрема корекційну гімнастику, танці, музику, ритміку, логопедію, заняття з психологом, англійську мову. Дитина відвідує музичну школу - вчиться грати на піаніно. ОСОБА_3 відвідує дошкільний заклад з березня 2022 року.
Окрім того, позивачем надано докази її працевлаштування, а саме довідку Директора Повітового центру зайнятості, з якої вбачається, що пані ОСОБА_11 , яка проживає АДРЕСА_3 пройшла стажування у Недержавному католицькому дошкільному навчальному закладі «Фаустинка». Також, з довідки Головного статистичного управління вбачається, що ОСОБА_12 у Республіці Польща, Мазовецьке воєводство, Пултуський повіт, муніципалітет Пултуськ, веде економічну діяльність.
Також, від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи та дослідження у судовому засіданні чотири відеозаписи про умови проживання дитини.
З відеозапису №1 вбачається, що ОСОБА_13 має власну кімнату, яка оснащена всіма необхідними меблями: ліжко, шафа, стіл, комод, у кімнаті наявне піаніно, дуже велика кількість книжок та іграшок, кімната має сучасний ремонт та затишний вигляд.
На відеозаписі №2 відображена кімната ОСОБА_3 та шафа, яка містить одяг дитини.
Відеозапис №3 містить відео з кухні- столової, яка також обладнана всім необхідним.
На відеозаписі №4 відображена ванна кімната, у якій також наявні речі дитини, ванна кімната облаштована таким чином, щоб дитині було зручно виконувати гігієнічні процедури саме дитині. Окрім того, вказаний відеозапис містить відео домашніх тварин, а саме двох кішок та хом`яка, як зазначено на відео, вказані тварини є улюбленцями ОСОБА_3 .
Отже, з переглянутих відеозаписів вбачається, що дитина проживає у належних умов. Має всі необхідні речі та одяг для комфортного проживання, відпочину та розвитку здібностей. Загалом квартира, у якій проживає позивач з дитиною доглянута, охайна, має сучасні меблі, ремонт та обладнана всім необхідним.
Згідно з ч.ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства»).
Згідно із ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.
Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Департаментом служб у справах дітей надано заяву , у якій зазначено, ураховуючи, що мати із дитиною наразі проживають поза межами країни у Республіці Польща, Департамент не має можливості надати висновок щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».
Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , проте через воєнний стан виїхала до Республіки Польща , де на теперішній час і проживає разом з дитиною, що підтверджується відповідними довідками, видами уповноваженими особами Республіки Польща.
Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя.
Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.
Відповідно до положень ст. 12 ч. І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року ), держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.
У судовому засіданні не було опитано ОСОБА_13 з огляду на їх малолітній вік.
Сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів.
У рішенні від 11 липня 2017 року у справі М. С. проти України, заява 2091/13, ЄСПЛ зазначив, що тривалість часу, проведеного дитиною з одним із родичів може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини. Підстави для визначення місця проживання дитини з одним із батьків повинні бути «відповідними і достатніми».
В судовому засіданні встановлено та підтверджується відповідними доказами, які надані позивачем, що ОСОБА_1 мешкає зі своєю дитиною ОСОБА_3 , водить її до дитячого садочка, забезпечує її розвиток та належні умови проживання, що може свідчить про тривалість часу проведеного матір`ю з дитиною.
Окрім того, при вирішенні вказаної справи судом враховано, що на теперішній час, відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.
Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 18 травня 2022 року» з наступними змінами, який діяв до 22.12.2022 Харківська територіальна громада включена до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10 грудня 2022 року.
У подальшому, наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Харківську територіальну громаду віднесено до Переліку можливих бойових дій.
До теперішнього часу, а саме станом на день розгляду справи, Харківська міська громада включена до переліку територій можливих бойових дій.
Місто Харків постійно піддається ракетно- бомбовим ударам, що тягне за собою жертви серед населення міста та руйнацію як жилих приміщень так і критичної інфраструктури.
Також, судом враховано, що малолітня ОСОБА_3 має належні умови проживання, відвідує дошкільний заклад, додаткові заняття та гуртки, розвиває свої музикальні здібності, а також з урахуванням умов та середовища за місцем тимчасового, але тривалого перебування позивача з донькою, яке може сформувати стале середовище у малолітніх дітей з огляду на те, що перспективи повернення їх до постійного місця проживання в Україні на сьогодні неможливо визначити чи прогнозувати, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. При цьому, суд при визначенні місця проживання дитини враховує те, що сімейне право під місцем проживання дитини визначає не конкретну адресу з вказівкою населеного пункту, вулиці, будинку, а саме особу, з якою має проживати дитина і в даному конкретному випадку.
Відповідач у справі у судове засідання не з`явився, не подав відзиву на позов та проявив зацікавленості у розгляді справи, не скористався своїм правом та не пред`явив зустрічну позовну заяву про визначення місця мешкання дитини разом з ним, а за відсутності заяви батька про визначення місця проживання дитини з ним, відмова у задоволені позову матері дитини не сприятиме вирішенню спору між батьками щодо дитини та не відповідатиме її інтересам щодо зростання у передбачуваній емоційно-стабільній атмосфері
При цьому, суд звертає увагу відповідача ОСОБА_2 , що визначення місця проживання дитини з матір`ю не є позбавленням батьківських прав та не позбавляє батька обов`язку утримувати, опікатись дитиною та приймати участь у її вихованні, адже батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлсягє стягненню судовий збір.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13, 81, 141, 247, 263-265, 280 ЦПК України, ст.ст. 75,76,104, 105, 110-114, 161, 171 СК України, ст.ст. 9, 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради по визначення місця проживання дитини - задовольнити.
Визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до або через Харківського апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП не відомий, зареєстрований АДРЕСА_1 .

СУДДЯ: І.В. СЕМІРЯД