ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7498/24 Справа № 182/2198/22 Суддя у 1-й інстанції - Янжула О. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чуприна Тетяна Юріївна, на заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Нікопольський відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Апальков Євген Вікторович, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно та скасування арешту з майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася через суд із позовом, пред`явленим до ОСОБА_2 , визначивши третіми особами Нікопольський ВДВС у Нікопольському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Апалькова Є.В., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , на предмет зняття арешту з придбаного нею на прилюдних торгах будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 52,2 кв.м. з надвірними спорудами та земельної ділянки за тією ж адресою, площею 0,074 га кадастровий номер :03:022:0030 та визнання на зазначене нерухоме майно права власності за позивачем.

В обґрунтування посилається на те, що 09 березня 2021 року вона придбала на прилюдних електронних торгах, які проводило ДП Сетам за заявою Нікопольського міськрайонного відділу ДВС, зазначене нерухоме майно, що реалізовувалось на виконання судового рішення та для забезпечення позовних вимог майнового характеру, пред`явлених до ОСОБА_2 . Позивач в рахунок купівлі цього нерухомого майна сплати загальною сумою, визначеною організатором торгів, 74 544,75 грн, внаслідок чого їй 26 березня 2021 року виданий акт про проведення електронних торгів, який також направлено і стягувачу, боржникові та ДП Сетам, як організатору торгів. Для отримання свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів позивач звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Апалькова Є.В., проте, нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оформленою постановою від 02 липня 2021 року. Підставою для відмови нотаріуса стало те, що на придбане позивачем нерухоме майно накладений арешт ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року у кримінальній справі №182/166/15-к, тому було рекомендовано позивачеві звертатись до суду з приводу визнання за позивачем права власності на це майно.

За зверненням позивача до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про скасування арешту на зазначене майно, їй ухвалою суду від 11 листопада 2021 року було відмовлено з підстав того, що вона не належить до кола осіб, які мають право звернення з такою заявою, оскільки фактично права власності на придбане майно позивач не набула та не є стороною, яка уповноважена на звернення з такою заявою.

Також їй відмовлено і у знятті арешту з придбаного нею майна листом ДВС від 02 грудня 2021 року, наданого за її заявою, поданою в порядку п.2 ч.4 ст. 59 ЗУ Про виконавче провадження, оскільки ухвалою суду накладався арешт, то і суду належить його знімати.

Таким чином, позивачем повністю сплачені кошти за придбане майно на законних підставах, але вона не може оформити своє право власності на це майно з наведених вище підстав, що і стало підставою для звернення її до суду.

Заочним рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Нікопольський ВДВС у Нікопольському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Апальков Є.В., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно та скасування арешту з майна - відмовлено у повному обсязі. Судові витрати залишено за позивачем (а.с.115-118 Том ІІ).

Рішення суду мотивовано тим, що отримані від реалізації належного ОСОБА_2 майна та сплачені ОСОБА_1 за це майно кошти, повинні бути перераховані та спрямовані на погашення позовних вимог потерпілих (стягувачів), заявлених та задоволених в рамках кримінальної справи по обвинуваченню, зокрема, ОСОБА_2 , якого вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією усього належного йому майна. Саме в забезпечення відшкодування позовних вимог потерпілих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вживались судом заходи щодо накладення арешту на майно ОСОБА_2 , яке і було реалізовано на електронних прилюдних торгах на виконання конфіскації майна обвинуваченого, однак кошти, сплачені ОСОБА_1 за придбання нерухомого майна, не були перераховані потерпілим, а зараховані на рахунок Головного державного казначейства у Дніпропетровській області. З цих підстав, з урахуванням недосягнення мети конфіскації та реалізації майна обвинуваченого, необхідність арешту залишається, а визнання за позивачем права власності на спірне майно призведе до грубого порушення прав потерпілих осіб у кримінальному провадженні.

Крім того, суд вважав, що позивач пред`явила цей позов не до осіб, від прав та обов`язків яких залежить обсяг, зміна чи припинення їх прав, тобто не до стягувачів, в інтересах яких накладено арешт і які у зв`язку з накладенням арешту набули певні права щодо арештованого майна (право задоволення вимоги за рахунок такого майна в порядку і в черзі, встановленій законом). Такі особи залучені у справі третіми особами, а не відповідачами, а суд не може самостійно залучити належного відповідача по справі.

Не погодившись з таким рішення суду, ОСОБА_1 через свого представника звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про повне задоволення позовних вимог (а.с.125-129 Том ІІ).

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач, яка придбала у законний спосіб нерухоме майно з прилюдних торгів, не може відповідати за осіб, які організовували торги та відстежувати напрямки перерахування коштів, які вона сплатила в повному обсязі за придбання цього майна. Висновки суду першої інстанції щодо неспрямування коштів на погашення позовних вимог потерпілих є помилковими, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості, що стягувачі у виконавчому провадженні з реалізації майна обвинуваченого не звертались до ДВС з приводу отримання коштів, або визнання торгів недійсними. Крім того, суд не врахував обставини, що постановою ДВС від 21 вересня 2021 року завершено виконавче провадження, яка направлялась стягувачам, проте, ніким з них не оскаржена з підстав неотримання коштів від продажу конфіскованого майна ОСОБА_2 .

Разом з цим апелянт зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував ст. 391 ЦК України, оскільки позивач у законний спосіб придбала та сплатила кошти за нерухоме майно, що, на її думку, свідчить про набуття нею права власності на це майно, захисту якого вона не може бути позбавлена. Апелянт вважає, що права потерпілих ніяким чином не порушуються, а тому такі особи були залучені третіми особами до участі у цій справі, яким направлялись виклики в судові засідання та які обізнані про вимоги позивача матеріального характеру, однак не надали заперечень проти позовних вимог. Вважає висновки суду першої інстанції про незалучення потерпілих відповідачами у справі хибними.

Відповідач та треті особи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались та відзивів на апеляційну скаргу не подавали, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзивів на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою колегії суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року, в рамках розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, з метою забезпечення позовних вимог потерпілих ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 заявлених у кримінальному провадженні накладено арешт на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с.51 Том І).

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року та вироком Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2019 року, зокрема ОСОБА_2 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на десять років з конфіскацією усього належного йому майна.

Задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_3 і стягнуто з засудженого ОСОБА_6 на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 38001 грн 84 коп і в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 грн.

Задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 і стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 грн.

Задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 частково. Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 солідарно на користь потерпілого ОСОБА_5 51800 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди і в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 грн.

Арешт, накладений відповідно до ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , залишено з метою забезпечення відшкодування позовних вимог потерпілих (а.с.69-71 Том І).

Згідно матеріалів виконавчого провадження наданих суду та залучених до справи слідує, що 02 серпня 2019 року на адресу Нікомольського міськрайрнного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, судом було направлено виконавчий лист №182/166/15-к відповідно до вироку від 26 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_2 для виконання в частині конфіскації усього належного йому майна (а.с.67,68 Том І).

Постановою державного виконавця Нікомольського міськрайрнного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 03 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчий листа №182/166/15-к виданого 25 липня 2019 року з приводу конфіскації усього належного майна ОСОБА_2 (а.с.73 зв. Том І).

В рамках виконавчого провадження, 09 березня 2021 року ДП «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, за заявою Нікопольського МРВ ДВС Південно-східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) було проведено електронні торги з реалізації житлового будинку загальною площею 52,2 кв. м. та земельної ділянки кадастровий номер :03:022:0030 загальною площею 0,074 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_2 . Згідно протоколу електронних торгів №528984 від 09 березня 2021 року по реєстраційному лоту №466970 з реалізації вищевказаного будинку та земельної ділянки було визначено переможця електронних торгів ОСОБА_1 . Грошові кошти за вказаний житловий будинок та земельну ділянку в сумі 74544 грн 75 коп нею сплачені в повному обсязі, на підтвердження чого надано квитанцію від 10 березня 2021 року.

Згідно Акту державного виконавця Божко Є.В. переможцем торгів визначено ОСОБА_1 , якою було сплачено на депозитний рахунок Нікопольського МРВ ДВС Південно-східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) грошові кошти за придбане на електронних торгах майно.

Кошти отримані від реалізації вищевказаного майна, згідно розпорядження державного виконавця № 59943009 від 14 червня 2021 року зараховані на рахунок Головного управління казначейства у Дніпропетровській області (а.с.167,168 Том І).

02 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу з метою отримання свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, однак нотаріусом було виявлено запис про обтяження №11006443, яке встановлене на підставі ухвали Нікопольського міськрайонного суду від 01 липня 2015 року у справі №182/166/15-к і в зв`язку з цим їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки в матеріалах справи відсутні докази перерахування грошових коштів, сплачених ОСОБА_1 за придбання майна ОСОБА_2 з прилюдних торгів, реалізованого на виконання вироку суду, на користь потерпілих у кримінальному провадженні, та відсутні відомості про спрямування цих грошових коштів на погашення їх позовних вимог, заявлених в рамках кримінальної справи, тому вказаний арешт як захід забезпечення цивільних їх позовів, скасовувати немає підстав. Разом з цим зазначив, що потерпілі залучені у справі третіми особами, однак такий позов належить пред`являти до осіб, від прав та обов`язків яких залежить обсяг, зміна чи припинення їх прав, тобто, до потерпілих у кримінальному провадженні, які у цій справі не є відповідачами.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погоджується з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першастатті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19)).

Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19)).

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2022 року у справі № 711/3591/21 (провадження № 61-945св22) зазначено, що: «У справі, що переглядається, ОСОБА_1 пред`явив позовні вимоги до Центрального ВДВС у м. Черкаси, який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. При цьому ні боржник, ні стягувач, в інтересах якого був накладений арешт на квартиру, як відповідачі не залучені. Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивач не заявляв».

Такі висновки застосував Верховний Суд у своїй постанові від 29 червня 2023 року у справі №208/9810/21.

У справі, що переглядається, потерпілими у кримінальному провадженні є ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , в інтересах яких вживались судом заходи забезпечення виконання їх задоволених позовних вимог за цивільними позовами в рамках кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно одного з обвинувачених ОСОБА_2 , про що і зазначено у вироку суду від 26 жовтня 2018 року.

Згідно ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або і ліній фінансовій установі) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконання.

Суд першої інстанції вірно з`ясував характер спірних правовідносин, з чим повністю погоджується і колегія суддів, та зазначив, що отримані від реалізації належного ОСОБА_2 майна та сплачені ОСОБА_1 за це майно кошти, повинні були бути перераховані відповідно до вимог ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та спрямовуватись на погашення позовних вимог потерпілих (стягувачів).

Однак кошти, отримані від реалізації вищевказаного майна, згідно розпорядження державного виконавця № 59943009 від 14 червня 2021 року зараховані на рахунок Головного управління казначейства у Дніпропетровській області і не спрямовувались на погашення позовних вимог потерпілих.

Також колегія суддів погоджується і з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки вказаний арешт на будинок був накладений з метою забезпечення цивільних позовів потерпілих у кримінальному провадженні і на теперішній час конфіскація майна підсудного фактично відбулась шляхом реалізації на прилюдних торгах державним виконавцем, а накладений арешт на будинок залишений з метою забезпечення позовних вимог потерпілих, то необхідність в накладенні арешту на вищевказаний будинок залишається, оскільки мета його не досягнута, підтвердження того, що рішення суду в частині цивільного позову виконано, ні матеріали справи, ні матеріали виконавчого провадження не містять, тому підстав для задоволення позовних вимог немає.

Разом з цим суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що визнання судом права власності на будинок та земельну ділянку за позивачем ОСОБА_1 та зняття арешту з вказаних об`єктів нерухомості призведе до грубого порушення прав потерпілих осіб у кримінальному провадженні, за заявами яких забезпечувалися їх цивільні позови, з чим погоджується колегія суддів.

Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в Постанові №5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", і з системного аналізу норм закону, що регулюють захист права власності чи іншого речового права від порушень, зокрема питання щодо звільнення майна з-під арешту, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, існує два способи здійснення такого права: 1) на рішення та дії державного виконавця стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства (наприклад адміністративного судочинства); 2) особою, яка володіє на підставі закону чи договору майном чи речовим правом на майно, і яка не є стороною виконавчого провадження, подається позов про зняття арешту з майна. Причому відповідачами в справі за позовом про зняття арешту (звільнення майна з-під арешту) є боржник і особа, в інтересах якої накладено арешт на майно; а як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби; на позовні вимоги про зняття арешту з майна поширюється трирічний строк позовної давності, перебіг якого починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт майна.

У разі звернення до суду з даним позовом про звільнення майна з-під арешту у якості захисту речового права від виниклого порушення (за статтями 387,391,396 ЦК України) позивач такий позов повинен пред`явити до особи (осіб), від прав та обов`язків яких залежить обсяг, зміна чи припинення його прав, тобто до стягувача, в інтересах якого накладено арешт і який у зв`язку з накладенням арешту набув певні права щодо арештованого майна (право задоволення вимоги за рахунок такого майна в порядку і в черзі, встановленій законом).

Колегія суддів наголошує, що оскільки позивач не заявляла клопотання про залучення потерпілих осіб відповідачами у цій справі, а суд, згідно норм діючого процесуального закону не може самостійно залучити належного відповідача, тому такий позов правомірно залишений без задоволення судом першої інстанції, враховуючи, що саме майнові інтереси потерпілих у кримінальному провадженні зачіпаються позовними вимогами, які пред`явлені ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги зводяться до цитування апелянтом встановлених судом першої інстанції обставин на підставі письмових доказів, наявних у справі, а також засновуються на власній інтерпретації обставин справи, а тому колегія суддів вважає такі доводи безпідставними та зазначає, що обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, вже були предметом розгляду судом першої інстанції і судом надано на ці доводи вичерпну відповідь.

Колегія суддів наголошує, що апелянтом не зазначено жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були досліджені судом першої інстанції та чому не була надана правова оцінка. Такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 377 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чуприна Тетяна Юріївна залишити без задоволення.

Заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна