ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7025/24 Справа № 216/642/24 Суддя у 1-й інстанції - ЧИРСЬКИЙ Г.М. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №216/642/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2024 року, ухвалене у складі судді Чирського Г.М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, посилаючись на те, що вона знаходилась у шлюбних відносинах з відповідачем з 27.08.2005 року, шлюб було розірвано 28.10.2009 року. Від шлюбу в них народилась дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання. Відповідач працює, одержує заробітну плату, у зв`язку з чим має змогу утримувати спільну дитину. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить стягнути з відповідача на її користь, аліменти на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), щомісячно, до закінчення навчання, але не більше ніж досягнення дитиною двадцяти трьох років.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задоволено. Стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 , на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Криворізький фаховий коледж Національного авіаційного університету», у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи стягнення з 29 січня 2024 року і до закінчення навчання, але не довше ніж досягнення дитиною двадцяти трьох років.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що обов`язок з надання допомоги має бути покладено на обох батьків в рівній мірі. Позивач не перевірив і не з`ясував, чи спроможний батько надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині у визначеному у позові розмірі.

Позивачем не надано відомості про доходи позивача та відповідача, клопотання про їх витребування з боку позивача не заявлялось.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №109, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , його батьком записаний ОСОБА_2 , мати ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, 28.10.2009 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано.

Відповідно до свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, 19 грудня 2009 року ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_5 , та після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвища з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

Відповідно до довідки Відокремленого структурного підрозділу «Криворізький фаховий коледж Національного авіаційного університету» №2061/д від 22.12.2023 року вбачається, що ОСОБА_3 , 2006 року народження, навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Криворізький фаховий коледж Національного авіаційного університету» - закладі фахової перед вищої освіти, на денній формі навчання за державним замовленням для здобутті освітньо-професійного ступеня «Фаховий молодший бакалавр» на основі базової загальної середньої освіти з 01 вересня 2021 року (наказ від 29.07.2021 року №125-ст «Про зарахування на навчання на основі здобуття базової середньої освіти»). Термін навчання з 01.09.2021 року по 30.06.2025 року.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Відділом реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, вбачається, що повнолітній син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , значиться зареєстрованим разом з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем вимоги про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, буде сумою, що відповідатиме обов`язку батька дитини забезпечити частину витрат на її навчання та утримання, з урахуванням принципу співмірності.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду та розглянувши доводи апеляційної скарги виходить з наступного.

Відповідно до ст.198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати.

Відповідно до ч.1 ст.198 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, визначених у ст.183 цього Кодексу.

Частиною першою та другою ст.199 Сімейного кодексу України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно ч.3 ст.199 ЦПК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Так, згідно ч.1 ст.200 СК України, при визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, суд враховує обставини, зазначені у ст.182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Забезпечення ж його утримання на належному рівні законодавцем покладається у рівному обсязі на батьків (ст.180 СК України).

Згідно з п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За змістом ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріального допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, а також з врахуванням можливостей самої повнолітньої дочки (сина) нести таке утримання.

При визначенні розміру матеріальної допомоги суд обов`язково враховує: актуальну і дійсну потребу дитину у наданні їй матеріальної допомоги, вартість навчання, вартість підручників і проїзду до навчального закладу, вартість проживання у гуртожитку або орендованій квартирі за місцем знаходження навчального закладу (постанова ВС від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18).

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення позивача до суду з даним позовом, повнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , самостійного заробітку не має, оскільки навчається на денному відділенні у Відокремленому структурному підрозділі «Криворізький фаховий коледж Національного авіаційного університету», у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Суд першої інстанції, враховуючи вказані вище норми матеріального і процесуального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, врахувавши обставини, встановлені судовими рішеннями в адміністративних справах, перевіривши доводи сторін спору та подані ними докази, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем доведено факт заподіяння йому моральної шкоди неправомірними діями роботодавця, які обмежували права позивача на отримання належних йому сум при звільненні згідно з вимогами трудового законодавства, що призвело до моральних страждань і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем не надано доказів погіршення стану здоров`я та матеріального становища, що є фінансово неможливим сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини від доходу (заробітку) відповідача.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням наданого відзиву на позовну заяву ОСОБА_2 , в якому він погоджується з необхідністю з наданням матеріальної допомоги повнолітньому сину, який продовжує навчання, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), що на думку колегії суддів, встановить баланс між обов`язком відповідача по сплаті аліментів та права повнолітньої дитини на отримання матеріальної допомоги на період навчання.

Слід також зазначити, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України (стаття 192 СК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2024 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: