Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 травня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.,

за участю секретаря судового засідання Отруби В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 , треті особи: Київська міська державна адміністрація, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 , в якому просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що він з 1971 року є користувачем квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 31 грудня 1971 року Виконкомом Київської міської ради депутатів трудящих йому було видано ордер на вищевказане жиле приміщення № Г 172672.

У 1995 році в спірній квартирі було прописано ОСОБА_5 , яка ніколи в ній не поживала. Однак рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року ОСОБА_6 була визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Протягом розгляду справи про визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у неї народився син - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого автоматично було зареєстровано разом з матір`ю та який є моїм правнуком.

Враховуючи викладене, зважаючи на неприязні стосунки між позивачем та відповідачем, що дитина ніколи не проживала в спірній квартирі, спільне проживання порушить житлові права та інтереси позивача, звернувся до суду з указаним позовом.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

09 листопада 2023 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, в яких зазначила, що позбавлення права користування жилим приміщенням фактично позбавить малолітнього права на проживання у вказаному житлі. З метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при розгляді справи та винесенні рішення просила врахувати інтереси дитини.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак 20 травня 2024 року подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач, яка представляє інтереси малолітнього ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилася, про дату час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, в порядку частини десятої статті 187 ЦПК України та направлення кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання, на підставі пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, що підтверджується конвертом, який повернувся на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», про поважність причин неявки суду не повідомила. Крім того, у встановлений судом строк, не скористалася своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Матеріали справи містять заяву Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про розгляд справи у їх відсутність.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність учасників справи.

Частиною першою статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Судом установлено, що 31 грудня 1971 року виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих було видано ОСОБА_8 ордер № Г172672 на жиле приміщення, а саме - трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Як члени сім`ї наймача зазначені ОСОБА_1 (чоловік) та ОСОБА_9 (син).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 померла.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_9 помер.

Вказані обставини встановлені рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року та постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року, тому відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

З огляду на викладене, судом установлено, що на момент звернення до суду позивач є єдиним наймачем вказаної квартири.

Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва від 03 квітня 2024 року № 110018224 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані, окрім позивача, ще троє осіб: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 , 09 квітня 2020 року, який є правнуком позивача та сином ОСОБА_2 .

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року та набрало законної сили, ОСОБА_11 визнано такою, що втратила право користування приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначив, що малолітній ОСОБА_3 ніколи не проживав у спірній квартирі, та у зв`язку з тим, що його матір ОСОБА_11 визнано такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , вона не приймає будь-якої участі в утриманні майна, дитина була зареєстрована за місце реєстрації матері, тому також підлягає визнанню таким, що втратив право користування квартирою.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (стаття 71 ЖК України), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (стаття 405 ЦК України) (Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2).

Відповідно до статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках:

1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на дійсній військовій службі;

2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;

3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування (частина третя статті 71 ЖК України).

Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

З огляду на викладене, щоб визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням необхідна наявність таких умов: особа відсутня за місцем реєстрації без поважних причин понад 6 місяців; відсутні поважні причини відсутності особи понад 6 місяців, перелік яких чітко визначений законом; наявність доказів того, що особа не проживає у житлі протягом цього строку і більше.

На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо) (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»).

Так, з доданих до позову Актів про не проживання від серпня 2021 року, 09 листопада 2022 року, 14 лютого 2023 року, 30 травня 2023 року та 12 липня 2023 року вбачається, що у спірній квартирі, починаючи з 1972 року фактично не проживають ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_3 з дня його народження ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з частиною першою статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Відповідно до частини першої статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Згідно з частиною першою статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення (частина перша статті 116 ЖК України).

Системний аналіз положень вказаних статей дає підстави для висновку, що закон визначає такі підстави для набуття права користування приміщеннями, віднесеними до державного або громадського житлового фонду: отримання ордеру, укладення договору найму або вселення як члена сім`ї наймача. У разі відсутності однієї із вказаних підстав у особи, яка вселилась до жилого приміщення державного або громадського житлового фонду, вона вважається такою, що самоправно його зайняла.

Статями 98, 99 ЖК України визначено правовий статус тимчасових мешканців жилого приміщення, та визначено, що вони не набувають самостійного права на займане жиле приміщення незалежно від тривалості проживання.

Неповнолітні діти набувають прав на користування житлом лише у разі набуття такого права батьками або законними представниками. У разі втрати цього права батьками або законними представниками правові наслідки поширюються і на неповнолітніх дітей.

Оскільки статус тимчасових мешканців не дає самостійного права на жиле приміщення, то діти цих осіб прав на займане житло теж не набувають, а у випадках самоправного зайняття жилого приміщення, обов`язок виселення без надання іншого жилого приміщення поширюється і на неповнолітніх дітей осіб, які його самовільно зайняли.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 лютого 2023 року у справі № 754/3269/20.

З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_2 , яка є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , рішенням суду визнано такою, що втратила право користування спірною квартирою, такі правові наслідки поширюються і на дитину.

Беручи до уваги вищевикладене, враховуючи, що відповідач, хоча і значиться зареєстрованим у спірній кімнаті, однак у спірному житлі не проживає без поважних причин понад встановлений законом строк, з народження, тобто понад 6 місяців, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Згідно із частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1 073,60 грн судового збору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтею 41 Конституції України, статтями 70?72 ЖК України ЦК України, статтями 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 280=284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме, квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути ОСОБА_12 , яка є законним представником ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Роз`яснити, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_7 в інтересах якого діє ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 :

треті особи: Київська міська державна адміністрація, , місцезнаходження: м. Київ, вул. Хрещатик, 36; Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, , місцезнаходження: м. Київ. просп. Повітрофлотський, 41; ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Л. М. Ішуніна