ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

19 червня 2024 року

м. Харків

справа № 2-5751/11

провадження № 22-ц/818/178/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В. Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Львової С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності на самочинно збудовані будівлі, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 січня 2012 року,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2011р. ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом та з урахуванням уточнень просила визнати за нею право власності на самовільно побудовану жилу двох поверхову прибудову літ «А2-2», літ. «А3-2»загальною площею 201,8 м2, до складу якої входять наступні приміщення: а6 тамбур пл. 1,4 кв.м., 2-1 кухня пл. 23,2 кв.м., 2-6 котельня пл. 3,2 кв.м., 2-7 коридор пл.13,9 кв.м., 2-8 вбиральня пл. 1,6 кв.м., 2-9 прихожа пл. 8,2 кв.м, 2-10 житлова кімната пл. 35,4 кв.м., 2-11 житлова кімната пл. 13,3 кв.м., 2-12 житлова кімната пл. 23,1 кв.м., 2-13 частина житлової кімнати пл. 5,9 кв.м., 2-14 сходова клітина пл. 15,2 кв.м., 2-16 сходи пл. 0,9 кв.м., 2-17 вбиральня пл. 2,0 кв.м., 2-18 санвузол пл. 5,9 кв.м., 2-19 житлова кімната пл. 29,5 кв.м., 2-20 житлова кімната пл. 19,1 кв.м., а також прибудовані до них а7 ганок пл. 8 кв.м., а5 ганок пл. 4 кв.м., та споруду альтанка літ. «О`площею 13,7 кв.м., які розташовані на частці у 35/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 17.01.1996р., який посвідчений державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Колядою Т.Г., зареєстрованого КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" в реєстрі прав власності на нерухоме майно за номером запису 1099, їй належить частка в 35/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 . Вказана частина домоволодіння розташована на земельній ділянці 1820 кв.м., яка була надана у безстрокове користування власникам домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі рішення Виконкому Дзержинського району №20 від 26.06.1955р.

У 1996 році позивачем на особисті кошти були збудовані двоповерхові прибудови до її домоволодіння, позначені літерами «А2-2», «А3-2», а також прибудовані до них під літ. а7 ганок, літ. а5 ганок та споруда літ. «О».

28 липня 1997 року за самовільно побудовану нею двоповерхову прибудову до домоволодіння вона була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 97 КпАП України, згідно з Постановою інспекції Держархбудконтролю виконкому Харківської міськради №624 від 28.07.97р. та сплатила штраф у розмірі 170 грн.

Частина самовільно побудованої жилої двох поверхової прибудови, була зведена позивачем на надлишках земельної ділянки домоволодіння по АДРЕСА_2 . Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 14 жовтня 2005р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до Харківської міської ради, 3-тя особа ОСОБА_5 , Харківську міську раду зобов`язано виділити ОСОБА_1 з числа надлишків земельної ділянки домоволодіння по АДРЕСА_2 , що перебувають усередині земельних ділянок домоволодінь по АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 і АДРЕСА_4 земельну ділянку площею 319м2 під самовільно збудовані нею двоповерхову прибудову, надвірні будови.

Позивач зверталася до управління містобудування та архітектури Харківської міськради з проханням винести рішення стосовно збереження самочинно побудованої нею двоповерхової прибудови «А2-2», «А3-2»та споруди літ. «О». У листі заступника начальника управління, заступника головного архітектора міста С.В. Колоша № М-1-158/О/92-11.01-06 від 08.09.2011р. позивачу було відмовлено, посилаючись на те, що це питання можливо розглянути лише сумісно із збереженням самочинно побудованих будівель усіх співвласників домоволодіння.

Вказувала, що співвласники її домоволодіння теж мають самочинно побудовані споруди на території своїх частин домоволодінь, але не бажають на даний час займатися їх узаконюванням.

Відповідно до технічного висновку ВАТ «Трест Житлобуд-1» (ліцензія на провадження господарської діяльності із створенням об`єктів архітектури серія НОМЕР_1 від 09.09.2008р.), двоповерхові прибудови до домоволодіння, позначені літерами «А2-2», «А3-2», а також прибудовані до них під літ. а7 ганок, літ. а5 ганок, споруда літ. «О» та уся будівля в цілому не мають видимих деформацій, руйнувань та знаходяться у задовільному технічному стані, яке забезпечує несучу спроможність, достатньою для подальшої експлуатації за призначенням, заходи, виконані у процесі возведення самовільної прибудови та реконструкції житлових приміщень, не вплинули на несучу спроможність будівельних конструкцій існуючої частини жилого будинку, ступінь завершеності самовільно здійсненої реконструкції відповідає 100%.

Співвласники домоволодіння по АДРЕСА_1 : 1. ОСОБА_6 - власниця долі у 26/100 частин домоволодіння; 2. ОСОБА_7 - власник долі у 26/100 частин домоволодіння; 3. ОСОБА_8 - власник долі у 13/100 частин домоволодіння не заперечують проти того, щоб позивач узаконила (набула право власності) на самочинно збудовані нею споруди. В підтвердження цього 16.06.2011р. ОСОБА_6 , 15.06.2011р. ОСОБА_8 , 06.07.2011р. ОСОБА_7 надали позивачу письмову згоду та їхні підписи були засвідчені уповноваженою особою Адміністрації Дзержинського району Виконкому Харківської міської ради.

Отже, позивач вважає, що у встановленому законом порядку реалізувала своє право власності, в результаті чого створила нову річ, якою є нерухоме майно, та хоче його зареєструвати в КП «ХМБТІ». Оскільки споруди побудовані позивачем без отримання дозволу на початок виконання будівельних робіт, то вважаються самовільною будівлею, а сама вона позбавлена можливості визнати право власності на новостворене нерухоме майно.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 січня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено. Визнано право власності за ОСОБА_1 на самовільно побудовану жилу двох поверхову прибудову літ «А2-2», літ. «А3-2» загальною площею 201,8 м2, до складу якої входять наступні приміщення: а6 тамбур пл. 1,4 кв.м., 2-1 кухня пл. 23,2 кв.м., 2-6 котельня пл. 3,2 кв.м., 2-7 коридор пл.13,9 кв.м., 2-8 вбиральня пл. 1,6 кв.м., 2-9 прихожа пл. 8,2 кв.м, 2-10 житлова кімната пл. 35,4 кв.м., 2-11 житлова кімната пл. 13,3 кв.м., 2-12 житлова кімната пл. 23,1 кв.м., 2-13 частина житлової кімнати пл. 5,9 кв.м., 2-14 сходова клітина пл. 15,2 кв.м., 2-16 сходи пл. 0,9 кв.м., 2-17 вбиральня пл. 2,0 кв.м., 2-18 санвузол пл. 5,9 кв.м., 2-19 житлова кімната пл. 29,5 кв.м., 2-20 житлова кімната пл. 19,1 кв.м., а також прибудовані до них а7 ганок пл. 8 кв.м., а5 ганок пл. 4 кв.м., та споруду альтанка літ. «О`площею 13,7 кв.м., які розташовані на частці у 35/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 є власницею 35/100 частини у домоволодінні. На період ухвалення рішення у спільній частковій власності домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 було у наступних осіб: ОСОБА_2 - 13/100 частин на підставі договору міни, посвідченого 09.04.1997 приватним нотаріусом Харківського міського округу Марченко В.М., р.№ 4869; ОСОБА_1 - 35/100 частин на підставі договору купівлі-продажу. посвідченого 27.01.1996 Першою Харківською державною нотаріальною конторою, р.№ 5-198; ОСОБА_7 - 26/100 частин на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 13.10.1989 Шостою Харківською державною нотаріальною конторою, р.№ 5-5084; ОСОБА_6 - 26/100 частин на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 29.07.1989 Районним житловим експлуатаційним об`єднанням Дзержинського району Виконавчого комітету. Вказує, що частина самовільно побудованої двох поверхової прибудови була здійснена на земельній ділянці, яка була у спільному користуванні співвласників за адресою: АДРЕСА_1 , а частина на земельній ділянці домоволодіння за адресою; АДРЕСА_2 . Звертає увагу суду на те, що матеріали справи не містять даних, про те, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку зверталась до Харківської міської ради з заявою про збереження об`єктів самочинного будівництва. Наголошує, що ОСОБА_1 надала до суду докази, а саме згоду співвласника 13/100 частин домоволодіння - свого чоловіка ОСОБА_8 , який на час ухвалення рішення місцевим судом не був власником вищевказаної частки у домоволодінні. Вказує, що ОСОБА_1 самочинним будівництвом двоповерхової прибудови порушила не тільки права співвласників за адресою: АДРЕСА_1 , а і права власника суміжного домоволодіння за адресою; АДРЕСА_2 , самовільно забудувавши частину земельної ділянки, яка знаходилась у його законному користуванні.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що проведене позивачем будівництво житлових будівель не порушує прав інших осіб, не суперечить суспільним інтересам, є закінченим, технічні рішення, які прийнято при проведенні будівництва, відповідають державним будівельним вимогам та іншим діючим нормам та забезпечують подальше їх безпечне використання за своїм призначенням, що підтверджується технічним висновком по справі.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17.01.1996р. який посвідченого державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Колядою Т.Г., зареєстрованого КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" в реєстрі прав власності на нерухоме майно за номером запису 1099, позивачу на праві власності належить частка в 35/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 . Вказана частина домоволодіння розташована на земельній ділянці 1820 кв.м., яка була надана у безстрокове користування усім власникам домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі рішення Виконкому Дзержинського району №20 від 26.06.1955р.

З метою поліпшення умов проживання позивачем за власні кошти у 1996 році були збудовані двоповерхові прибудови до її домоволодіння, позначені літ «А2-2», літ. «А3-2»загальною площею 201,8 м2, до складу якої входять наступні приміщення: а6 тамбур пл. 1,4 кв.м., 2-1 кухня пл. 23,2 кв.м., 2-6 котельня пл. 3,2 кв.м., 2-7 коридор пл.13,9 кв.м., 2-8 вбиральня пл. 1,6 кв.м., 2-9 прихожа пл. 8,2 кв.м, 2-10 житлова кімната пл. 35,4 кв.м., 2-11 житлова кімната пл. 13,3 кв.м., 2-12 житлова кімната пл. 23,1 кв.м., 2-13 частина житлової кімнати пл. 5,9 кв.м., 2-14 сходова клітина пл. 15,2 кв.м., 2-16 сходи пл. 0,9 кв.м., 2-17 вбиральня пл. 2,0 кв.м., 2-18 санвузол пл. 5,9 кв.м., 2-19 житлова кімната пл. 29,5 кв.м., 2-20 житлова кімната пл. 19,1 кв.м., а також прибудовані до них а7 ганок пл. 8 кв.м., а5 ганок пл. 4 кв.м., та споруда альтанка літ. «О» площею 13,7 кв.м.

Згідно технічного паспорту, складеного станом на 19 травня 2011 року КП „Харківське міське бюро технічної інвентаризації" вартість самовільно збудованих будівель складає 561391 гривен. Як вбачається з технічного паспорту, двоповерхові прибудови до домоволодіння, позначені літерами «А2-2», «А3-2», а також прибудовані до них під літ. а7 ганок, літ. а5 ганок, споруда літ. «О» самовільні будівлі.

Постановою інспекції Держархбудконтролю виконкому Харківської міськради №624 від 28.07.97р. за самовільно побудовану позивачем двоповерхову прибудову до домоволодіння позивач була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 97 КпАП України та сплатила штраф у розмірі 170 грн.

Частина самовільно побудованої жилої двох поверхової прибудову була зведена позивачем на надлишках земельної ділянки площею 319м2 домоволодіння по АДРЕСА_2 . Згідно Заочного рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 14 жовтня 2005р. (набрало законну силу) Харківську міську раду зобов`язано цю земельну ділянку виділити ОСОБА_1 під самовільно збудовані нею двоповерхову прибудову, надвірні будови.

Як вбачається з листа заступника начальника управління містобудування та архітектури Харківської міськради, заступника головного архітектора міста С.В. Колоша № М-1-158/О/92-11.01-06 від 08.09.2011р. позивачу було відмовлено у збереженні самочинно побудованої нею двоповерхової прибудови «А2-2», «А3-2» та споруди літ. «О», обґрунтовуючи тим, що це питання можливо розглянути лише сумісно із збереженням самочинно побудованих будівель усіх співвласників домоволодіння. Пояснення позивача про те, що усі інші співвласники домоволодіння теж мають самочинно побудовані споруди на території своїх частин домоволодінь, але не бажають на даний час займатися їх узаконюванням, підтверджує той факт, що позивач позбавлена можливості у встановленому законом порядку вирішити питання збереження самочинно побудованих будівель.

Згідно з технічним висновком ВАТ «Трест Житлобуд-1» (ліцензія на провадження господарської діяльності із створенням об`єктів архітектури серія НОМЕР_1 від 09.09.2008р.), двоповерхові прибудови до домоволодіння, позначені літерами «А2-2», «А3-2», а також прибудовані до них під літ. а7 ганок, літ. а5 ганок, споруда літ. «О`та уся будівля в цілому не мають видимих деформацій, руйнувань та знаходяться у задовільному технічному стані, яке забезпечує несущу спроможність, достатню для подальшої експлуатації за призначенням, заходи, виконані у процесі возведення самовільної прибудови та реконструкції житлових приміщень, не вплинули на несущу спроможність будівельних конструкцій існуючої частини жилого дому, ступінь завершеності самовільно здійсненої реконструкції відповідає 100%.

Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Однак, в окремих випадках ст. 376 ЦК України передбачає можливість визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно в разі наявності обставин, передбачених частинами третьою, п`ятою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

При цьому, частиною 5 цієї статті визначено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

З вказаної правової норми вбачається, що право власності на самочинне будівництво може бути визнано за умови відведення для цієї мети в установленому порядку забудовнику земельної ділянки або якщо особа, яка здійснила таке будівництво, отримає в установленому порядку земельну ділянку розташовану під збудованим нерухомим об`єктом, такого цільового призначення, яке передбачає можливість будівництва на ній відповідного об`єкту, а також за умови відсутності заперечень з боку власника земельної ділянки (ч. 4 ст. 376 ЦК України) та відсутності порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб.

Позивач у спорах про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно повинен довести обставини, що складають фактичну підставу такого позову: наявність права позивача на земельну ділянку, на якій збудоване спірне майно; наявність самочинно збудованого майна; відповідність самочинно збудованого нерухомого майна будівельним нормам і правилам; наявність згоди власника земельної ділянки на будівництво нерухомого майна (у випадку, якщо земельна ділянка належить позивачу на праві користування).

У свою чергу, задоволення позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно повинно ґрунтуватися на підтвердженій відповідними доказами сукупності обставин: позивач має право власності або право користування земельної ділянки; власник земельної ділянки надав позивачу дозвіл на будівництво спірного нерухомого майна і не заперечує проти визнання права власності на самочинно збудоване на його земельній ділянці нерухоме майно; самочинно збудоване майно, що є предметом спору, відповідає будівельним нормам і правилам та придатне для експлуатації за призначенням; визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно не порушує прав інших осіб.

Правова конструкція передбачена ст. 376 ЦК України є спеціальною нормою в регулюванні спірних правовідносин, оскільки унормовує відносини, що виникають у тих випадках, коли загальний порядок будівництва був порушений. То ж, при застосуванні статті 376 ЦК України, статті 331 та 392 цього Кодексу не застосовуються.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року, відповідно до статті 376 ЦК суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема: - про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки; - про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво; - про відшкодування витрат на будівництво, здійснене на земельній ділянці, яку особі не було відведено; - про знесення самочинно збудованого нерухомого майна; - про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, провести відповідну перебудову; - про стягнення витрат, пов`язаних із приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Апелянт ОСОБА_2 , звертаючись до суду з апеляційною скаргою, зазначає, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про його права, оскільки 13/100 частин будинку домоволодіння по АДРЕСА_1 на праві власності належить йому на підставі договору міни, посвідченого 09.04.1997 приватним нотаріусом Харківського міського округу Марченко В.М., р.№ 4869.

Відповідно до довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 05.09.2023 року в період з 01.01.1997 року до 31.12.2012 року реєстрація права приватної власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради була проведена наступним чином:

26/100 частин за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 29.07.1989 Районним житловим експлуатаційним об`єднанням Дзержинського району Виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів м. Харкова;

26/100 частин за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 13.10.1989 Шостою Харківською державною нотаріальною конторою, р.№ 5-5084, дублікат видано 07.07.2011 ХОДНА. р.№ 1-243; дублікат вищезазначеного договору купівлі-продажу видано 07.07.2011;

35/100 частин за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.01.1996 Першою Харківською державною нотаріальною конторою, р.№ 5-189 та рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.01.2012, справа №2/2011/775/2012 2-5751/11;

13/100 частин за ОСОБА_9 на підставі договору дарування, посвідченого 05.04.1991 Шостою Харківською державною нотаріальною конторою. р.№ 1-2273.

На підставі договору міни, посвідченого 09.04.1997 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Марченко В.М.. р.№ 4869 право власності на 13/100 частин домоволодіння перейшло від ОСОБА_9 до ОСОБА_2 .

Надалі, право власності на 13/100 частин було зареєстровано таким чином:

На ім`я ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на 13/100 частин на підставі договору міни, посвідченого 09.04.1997 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Марченко В.М.. р.№ 4869. потім право власності перейшло до ОСОБА_8 на підставі заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.10.2010р., справа № 2-0-295 2010р.

29.06.2010р. ухвалою Апеляційного суду Харківською області, справа № 22-ц- 12412/2011р. рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.10.2010р. справа №2-0-295 2010р. скасовано.

У матеріалах інвентаризаційної справи міститься замовлення від ОСОБА_10 щодо реєстрації права власності 13/100 частин на підставі рішення суду рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.02.2012, справа № 2011/4994/2012 2/2011/553/2012, згідно якого визнається дійсним договір міни від 14.04.1998 року, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 та визнається за ОСОБА_10 право власності на 13/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . Станом на 31.12.2012 реєстрація права власності на підставі вищезазначеного рішення не проводилась.

З рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.01.2015 року вбачається, що актом прийому-передачі від 08.07.2010 року, на виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.08.2007 року, Дзержинським ВДВС ХМУЮ частку 13/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , яка належала боржнику ОСОБА_2 було передано стягувачу ОСОБА_8 у власність у рахунок погашення боргу.

Між тим, рішенням апеляційного суду Харківської області від 07.12.2010 року вищевказане рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.06.2010 року скасовано та у задоволенні позову ОСОБА_8 про зобов`язання Дзержинського ВДВС ХМУЮ передати ОСОБА_11 у власність долю 13/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 відмовлено.

Отже, акт державного виконавця від 08.07.2010 року, згідно якого ОСОБА_11 було передано у власність долю в 13/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , яка належала боржнику ОСОБА_2 в рахунок погашення суми боргу не є дійсним та жодних підстав для визнання права власності на 13/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_8 не має.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, а саме рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.02.2012 року, що 14.04.1998 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 здійснено родинний обмін часток домоволодіння. ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_10 прийняла 13/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , в свою чергу ОСОБА_10 передала ОСОБА_2 1/3 житлового будинку АДРЕСА_3 . При цьому ОСОБА_10 отримала від ОСОБА_2 грошову компенсацію у сумі 25000 гривень.

Вказаним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.02.2012 року визнано дійсним договір міни від 14.04.1998 року, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_10 право власності на 13/100 частин буд. АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину будинку АДРЕСА_3 .

Отже, наведене свідчить, що жила двохповерхова прибудова літ «А2-2» була побудована на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , в той час як співвласником 13/100 частини будинку за цією адресою був ОСОБА_2 , а згодом стала ОСОБА_10 та дозволу на будівництво спірних будівель ОСОБА_12 , вони не надавали.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2 від 27 квітня 2019 року.

Згідно відповіді Приватного нотаріуса Алексєєвої Л. від 01.09.2020 року після смерті Чепіль ТС. єдиним спадкоємцем за законом є ОСОБА_2 .

Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України.

До зазначених висновків прийшов КЦС ВС У постанові від 22 березня 2023 року у справі №463/6829/21-ц.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не був залучений до участі у справі, в той час як прибудова літ «А2-2» була побудована на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , яка надана для обслуговування домоволодіння співвласником якого на час вирішення справи був ОСОБА_2 , згодом стала ОСОБА_10 , правонаступником якої є ОСОБА_2 .

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_10 за життя було відомо про наявність оскаржуваного рішення.

Таким чином, враховуючи вищенаведене та те, що ОСОБА_1 самовільно побудувала будівлю на земельній ділянці, яка не належить їй на праві приватної власності, а визнання права власності на самочинне будівництво порушує права інших осіб - зокрема, ОСОБА_2 , який є правонаступником ОСОБА_10 , та якому створюються перешкоди у користуванні земельною ділянкою, користувачем якої він є, колегія суддів доходить до висновку, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,4, 12, 13, 81, 258-259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 - задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 січня 2012 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності на самочинно збудовані будівлі - відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено 28 червня 2024 року.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова