Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/1518/24

Провадження № 2/943/965/2024

17 жовтня 2024 року м. Буськ

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого-судді Журибіда Б. М.

при секретарі Пирка В.М.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Буську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно та визнання права на завершення приватизації земельної ділянки, -

встановив:

ОСОБА_2 звернулася в суд з означеним позовом, покликаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того до спадкового майна належить право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,44 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області (колишньої Андріївської сільської ради). Дана земельна ділянка належала матері на підставі рішення Андріївської сільської ради від 01.12.1993 року, однак мати не встигла належним чином зареєструвати право власності на таку. Позивач є спадкоємцем до даного спадкового майна, фактично прийняла спадщину, проживала разом з спадкодавцем на день її смерті, звернулася з відповідною заявою до нотаріальної контори. Державним нотаріусом заведено спадкову справу, видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади, однак відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Підставою відмови слугувала відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок та земельну ділянку, оскільки за життя матір позивачки майно не приватизувала. Тому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок та право на завершення приватизації земельної ділянки.

Позивач до початку підготовчого судового засідання подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об`ємі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача також подав заяву з проханням справу слухати у їх відсутності, заперечень проти позову не мають.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку про підставність позову, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч.1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Буського РУЮ Львівської області 16.01.2007 року підтверджується, що мати позивачки, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої у відповідності до ст. 1218 ЦК України, увійшли всі права та обов`язки, що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а саме:

-на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

-право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,44 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області (колишньої Андріївської сільської ради).

Належність спадкового житлового будинку ОСОБА_3 підтверджується довідкою виданою Красненською селищною радою 03.06.2024 року № 217.

Згідно Технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого ФОП ОСОБА_4 25.06.2024 року вбачається, що житловий будинок 1960 року побудови, придатний для проживання, відповідає технічним нормам побудови.

Як вбачається з архівного витягу № В/2-149 від 26.02.2024 року, Рішенням 15 сесії 21 скликання Андріївської сільської ради народних депутатів Буського району Львівської області від 01.12.1993 року передано у приватизацію земельні ділянки, що знаходяться у користування громадян Андріївської сільської ради, зокрема ОСОБА_3 передано земельну ділянку площею 0,44 га.

Позивач, з метою оформлення своїх спадкових прав, звернулася з відповідною заявою до нотаріальної контори. Державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори Дячик А.В. заведено спадкову справу № 16/2000, видано позивачці свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади, однак відмовлено у видачі свідоцтва про право на означене спадкове майно, через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок та земельну ділянку, оскільки за життя матір позивачки майно не приватизувала.

Відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних

фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, то право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте, розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування, а саме: права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМ України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14.09.2006 року № 139-У) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16.09.2008 року № 509-УІ).

Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМ України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. З ст. 116 ЗК України).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 350/67/15-ц, та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі № 723/1061/17 про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 2 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

ОСОБА_3 за життя не набула права власності на спірну земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочала процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України.

Днем відкриття спадщини є день смерті спадкодавця, в даному випадку 06.01.2000 року.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються Кодексом УРСР.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Суд приходить до переконання, що позивач фактично прийняла спадщину після смерті матері, вступила в управління та розпорядження спадковим майном, оскільки звернулася в нотаріальну контору з відповідною заявою про прийняття спадщини, частково таку прийняла.

Довідкою виданою Красненською селищною радою 03.06.2024 року № 218 підтверджується, що на час смерті ОСОБА_3 , позивачка проживала разом з нею в одному будинку. Отже, в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що фактично прийняла спадщину.

Інших першочергових спадкоємців, які б претендували на дане майно, судом не встановлено, і у суду немає повноваження щодо збирання доказів по справі, лише оцінка наявних у справі.

Обставин, які б спростовували твердження позивача в позовній заяві, суд не знаходить, тому кладе їх в основу рішення.

Враховуючи вище викладене, те що відповідач позов визнає, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивач набула права власності на спадкове майно на законних підставах, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в підготовчому судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 141, 247, 258-259, 264, 265, 354 ЦПК України, ст. ст. 524-526, 527, 549 ЦК УРСР, суд

ухвалив :

Позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителькою с. Острівчик Пильний Золочівського району Львівської області право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на :

-житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

-та право на завершення приватизації та реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на земельну ділянку загальною площею 0,44 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області (колишньої Андріївської сільської ради).

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Суддя: Б. М. Журибіда