ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 691/564/24
Провадження № 22-ц/821/1282/24
Категорія: скарга на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Городишенського районного суду Черкаської області від 11 червня 2024 року (постановлену в приміщенні Городишенського районного суду Черкаської області під головуванням судді Подороги Л.В.) у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

в с т а н о в и в :

22 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вимоги заяви мотивує тим, що ухвалою Золотоніського районного суду Черкаської області від 02.08.2018 року затверджено укладену між ним як батьком та ОСОБА_2 як матір`ю мирову угоду, якою визначено місце проживання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . до досягнення дитиною 14 річного віку, а після досягнення цього віку, за вибором ОСОБА_4 за місцем проживання одного з батьків.

Необхідність звернення з даною заявою пов`язана з вирішенням питань щодо юридичної фіксації факту самостійного виховання дитини, оскільки в подальшому виникають обставини у необхідності оформлення документів для отримання допомоги на дитину, яка виховується тільки одним із батьків.

Ухвалою Городишенського районного суду Черкаської області від 11 червня 2024 року заяву ОСОБА_1 повернуто з підстав ч.3 ст. 185 ЦПК України.

В апеляційній скарзі, поданій 27 червня 2024 року, ОСОБА_1 , вважаючи оскаржувану ухвалу суду необґрунтованою та такою, що постановлена із порушенням норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Городишенського районного суду Черкаської області від 11 червня 2024 року, а матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Визнавши неподаною та повернувши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції вказав, що недоліки, про які зазначено судом в ухвалі від 27.05.2024 про залишення заяви без руху, заявником не усунуто.

Суд зазначив, що заявником так і залишилося необґрунтованим, ким не визнається/заперечується самостійне виховання та утримання заявником неповнолітнього сина та не надано докази звернення до відповідних органів за одержанням документа, що посвідчує даний факт та відмову в цьому.

Зазначення заявником мети встановлення даного факту забезпечення немайнових прав неповнолітньої дитини, суд вважав формальною відпискою, без належного обґрунтування.

Крім того, незазначення заявником мети встановлення юридичного факту позбавляє суд можливості визначити коло заінтересованих осіб, які мають залучатися до розгляду справи, висловити свою думку щодо суті зави про встановлення факту та скористатися іншими правами, що визначені ч. 8 ст. 49 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

З матеріалів справи установлено, що у травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 27 травня 2024 року вище зазначена заява була залишена без руху та надано строк для усунення недоліків заяви.

Залишаючи без руху заяву ОСОБА_1 , суд вказав, що заявник ОСОБА_1 звертаючись до суду з указаною заявою, не обґрунтував ким не визнається факт його самостійного виховання та утримання дитини та не зазначив, з якою метою він просить установити вказаний факт. Також не обґрунтував причини неможливості одержання таких документів у відповідних державних органах, та не додав до заяви доказів того, що він звертався до відповідних органів із указаного питання, але йому було в цьому відмовлено

07 червня 2024 року на адресу суду заявник ОСОБА_1 подав заяву, в якій, посилаючись на Постанову Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 357/7533/22, указав, що аналіз наведених цивільних процесуальних норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

У виниклих правовідносинах, спір про право відсутній, оскільки ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 02.08.2018 затверджено мирову угоду між батьками щодо визначення місця проживання дитини, а саме, ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 і метою звернення до суду із заявою про встановлення факту є забезпечення немайнових прав неповнолітньої дитини.

Ухвалою Городишенського районного суду Черкаської області від 11 червня 2024 року заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику з підстав ч.3 ст. 185 ЦПК України

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів вказує на таке.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до статті 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Розглядаючи справу про встановлення факту, що має юридичне значення, суд не вирішує питання про права і обов`язки осіб, які беруть участь у такій справі, а лише встановлює наявність чи відсутність фактів, які зумовлюють виникнення, зміну чи припинення прав заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні.

Частиною 4 статті 294 ЦПК України визначено, що справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Заінтересовані особи мають матеріально-правову заінтересованість у справах окремого провадження у випадку, коли рішення суду створює, змінює або припиняє певні права чи обов`язки цих осіб.

Залишаючи заяву без руху, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на невідповідність поданої заяви вимогам статті 318 ЦПК України, оскільки така не містить мету, для якої необхідно встановити такий факт.

При цьому, апеляційний суд вважає обгрунтованими твердження суду першої інстанції про те, що встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини повинно мати юридичний характер, тобто викликати певні юридичні наслідки.

З`ясування мети встановлення юридичного факту є необхідним для визначення юридичного характеру факту.

Натомість, посилання заявника на забезпечення немайнових прав неповнолітньої дитини без належної конкретизації не може уважатися зазначенням мети встановлення факту у розумінні цивільного процесуального законодавства, ураховуючи, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Ураховуючи установлені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції підставно залишив заяву ОСОБА_1 без руху та надав строк на усунення недоліків, оскільки така не відповідала вимогам цивільного процесуального закону, а саме статті 318 ЦПК України, та в подальшому у зв`язку із неусуненням недоліків поданої заяви вирішив питання про її повернення.

Разом з тим, судом першої інстанції роз`яснено заявникові, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Городишенського районного суду Черкаської області від 11 червня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Л.І. Василенко