Справа № 155/457/24 Головуючий у 1 інстанції: Яремчук С. М.
Провадження № 22-ц/802/1102/24 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , поданою від його імені представником ОСОБА_2 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 11 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

12 березня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 18 серпня 2020 року між ТОВ «Інфінанс» і ОСОБА_1 було укладено договір позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту № та отримання кредиту згідно заявки-анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № від 18 серпня 2020 року, що акцептована відповідачем 18 серпня 2020 року шляхом підписання електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України).

Відповідно до умов договору позики кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000 грн в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору, з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами.

Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначаються сторонами відповідно до умов договору.

ТОВ «Інфінанс» належним чином виконало свої зобов`язання за договором.

16 грудня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» і ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 16-12/21, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за договором позики № від 18 серпня 2020 року.

Відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до боржників, у тому числі за договором позики № від 18 серпня 2020 року.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на 08 лютого 2024 року відповідно до розрахунку заборгованості становить 90 099,70 гривень, з яких 3 999,98 грн заборгованість за тілом кредиту, 86 099,72 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, але враховуючи принцип розумності, співмірності та пропорційності ТОВ «Коллект Центр» вважає необхідним стягнути заборгованість у розмірі 48 272,76 грн, з яких 3 999,98 грн заборгованість за тілом кредиту, 44 802,78 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс».

Ураховуючи наведене, ТОВ «Коллект Центр» просило стягнути з відповідача 48 272,76 грн заборгованості за кредитним договором та судові витрати: 3 028 грн судового збору і 13 000 грн витрат на правничу допомогу.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 11 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» 42 151,37 грн заборгованості за договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 18 серпня 2020 року, 2 644,02 грн судового збору і 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 від імені відповідача ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 2 180 грн. Стягнути з позивача понесені відповідачем судові витрати.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення із відповідача заявленого розміру тіла кредиту 3 999,98 грн, а також відсотків за користування кредитом як за період з 18.08.2020 по 16.12.2021, так і за період з 17.12.2021 по 22.03.2022 за відсотковою ставкою 1,75% за один календарний день користування кредитом.

Проте, до такого висновку суд дійшов помилково, з неправильним застосуванням норм матеріального права та без належного дослідження наданих сторонами доказів.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст. ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з матеріалами справи 18 серпня 2020 року між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № , акцептований 18 серпня 2020 року шляхом підписання електронним підписом відповідачем ОСОБА_1 (а.с.5-9).

Вказаний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на мобільний номер телефону ОСОБА_1 ..

Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказані договори прирівнюється до укладених в письмовій формі.

Таким чином, вказаний договір позики було підписано позичальником ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який був надісланий первісним кредитором на номер телефону, зазначений ОСОБА_1 , на підтвердження чого у ідентифікаційній частині договору міститься код ідентифікатор відповідача, що і є його безпосереднім підписом.

При цьому, ОСОБА_1 не заперечував факту підписання зазначеного кредитного договору.

В апеляційній скарзі відповідач не погоджується з розміром заборгованості, визначеним та стягнутим судом на користь ТОВ «Коллект Центр», оскільки, враховуючи, що строк користування отриманим ним першим траншем кредиту у розмірі 4 000 грн становив 10 днів, відсотки товариство мало право нараховувати в межах строку кредитування 10 днів, за визначеними умовами договору пролонгації кредиту (траншу) не відбулося, відповідачем частково повернуто кошти на загальну суму 2 520 грн, а тому неповернутою залишилася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2 180 грн.

Так, відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».

Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у п. 35 Постанови.

Окрім того, в п. 54 постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Тобто, згідно з позицією Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

18 серпня 2020 року між ТОВ «Інфінанс» і ОСОБА_1 було укладено договір позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту № на отримання кредиту згідно заявки-анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № від 18 серпня 2020 року, що акцептована 18 серпня 2020 року шляхом підписання електронним підписом ОСОБА_1 ..

Відповідно до п. 1.2 договору кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у Додатку № 1 та Додатку № 2 до Договору при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку № 3 та Додатку № 4 до Договору при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов договору: Додатку № 1 та Додатку № 2 до Договору при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку № 3 та Додатку № 4 до Договору при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту.

Загальний (максимальний) розмір кредитної лінії 20 000 грн (п. 1.5).

У п. 1.6 сторонами погоджено наступні загальні умови: фіксована процентна ставка, порядок обчислення якої встановлюється цим пунктом і Правилами. Максимальний строк (кількість календарних днів користування кредитом (траншем) 30 календарних днів; діючий ліміт (сума) кредиту (в національній валюті) 20 000 грн; максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості 1,75%. Розмір відсотків за один день користування кредитом (траншем) та річна відсоткова ставка визначається сторонами у Додатку № 1 та Додатку № 2 до Договору при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку № 3 та Додатку № 4 до Договору при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту.

Відповідно до акцепту оферти від 18 серпня 2020 року на отримання першого траншу кредиту згідно договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 18 серпня 2020 року та заявки-анкети № від 18 серпня 2020 року сторони узгодили надання ОСОБА_1 першого траншу (кредиту) у розмірі 4 000 грн; строк користування кредитом (траншем) - 10 днів, відсоткова ставка - 1,75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка - 638,75% річних; загальна вартість кредиту в грошовому вираженні 700 грн (а.с.9-зворот).

18 серпня 2020 року ОСОБА_1 заповнив заявку-анкету на отримання кредиту, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки (а.с.10).

Згідно квитанції № 63743764 від 18.08.2020 ТОВ «Інфінанс» перерахувало 4 000 грн ОСОБА_1 на картку № НОМЕР_1 (а.с.23).

З урахуванням вимог п. п. 1.2, 1.6 договору, пропозиції (оферти) та акцепту (оферти) перший транш кредиту у розмірі 4 000 грн було надано відповідачу на строк 10 днів, тобто до 27.08.2020, з відсотковою ставкою 1,75% за один день користування кредитом, загальний розмір якої в грошовому вираженні становить 700 грн.

У розділі 8 Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», затверджених наказом № 13/1 від 01.06.2020 директора ТОВ «Інфінанс», визначено умови пролонгації кредиту (траншу).

Станом на 27.08.2020 дату закінчення узгодженого сторонами строку користування першим кредитом (траншем), відповідачем не повернуто жодних коштів за цим договором, ні процентів за всі 10 днів користування, ні тіла кредиту.

Автоматичної пролонгації кредиту (траншу) умовами договору і Правилами не передбачено.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором встановлено, що відповідач ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу за першим траншем кредиту вносив кошти: 02.09.2020 1 120 грн та 22.09.2020 1 400 грн, а всього 2 520 грн, і ці кошти внесено після закінчення строку користування кредитом (траншем) (а.с.108-115).

Таким чином, відповідач сплатив відсотки за користування кредитом у розмірі 700 грн та частково сплатив тіло кредиту у розмірі 1 820 грн, у зв`язку із чим залишилася не погашеною заборгованість за тілом кредиту по договору позики у розмірі 2 180 грн.

16 грудня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» і ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 16-12/21, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до відповідача за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 18 серпня 2020 року (а.с.27-32).

10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за цим договором ТОВ «Коллект Центр» за укладеним договором № 10-03/2021 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги (а.с.33-39).

Ураховуючи наведене та умови укладеного сторонами кредитного договору у формі надання (отримання) першого траншу кредиту, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути лише заборгованість по залишку неповернутого тіла кредиту, розмір якої становить 2 180 грн (4 700 - 700 - 1820).

Нарахування і стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Звертаючись до суду із цим позовом, ТОВ «Kоллекс Центр» не заявляло вимоги про застосування судом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Посилання у відзиві на апеляційну скаргу, що п. 1.7. договору передбачено, що право користування кредитом становить 36 місяців та передбачено сплату відсотків протягом всього строку користування кредитними коштами відхиляються апеляційним судом з огляду на таке.

Умови договору мають бути чіткими і зрозумілими, у тому числі і для самого позивача.

36 календарних місяців це строк дії договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 18 серпня 2020 року, тобто строк, протягом якого позичальник може отримувати кошти із визначеного сторонами ліміту кредиту - 20 000 грн окремими траншами, з укладенням при цьому додатків до договору та із визначенням по кожному траншу строку користування ним, який є окремим від загального строку договору.

Узгоджений умовами договору 10-денний строк користування першим траншем кредиту сторони не змінювали.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а саме необхідності стягнення тіла кредиту у заявленому розмірі, а також відсотків за користування кредитом за період з 18.08.2020 по 22.03.2022 зроблені з неповним з`ясуванням обставин справи, дослідженням та оцінкою наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.

Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК).

Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн (а.с.1).

Оскільки із заявленої по майновій вимозі ціни позову 48 272,76 грн задоволено лише 2 180 грн, що становить 4,52 %, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 136,86 грн судового збору.

Оскільки апеляційну скаргу відповідача задоволено повністю, то позивачем відповідачу підлягає відшкодуванню 3 966,03 грн сплаченого ним судового збору за подання апеляційної скарги.

Заявлені позивачем до стягнення з відповідача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн не підлягають до задоволення, у тому числі і з застосуванням пропорційності, з таких підстав.

З урахуванням вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачем для підтвердження розміру та сплати витрат надано дві заявки на надання юридичної допомоги № 141 від 05.01.2024 та від 07.02.2024 щодо супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , які є протилежні за змістом в частині кількості годин та вартості одиниці виміру кожної послуги (а.с.54, 104).

Договір про надання правової допомоги від 02.01.2023 укладено між ТОВ «Коллект Центр» і Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» на невизначену, не конкретизовану по особах кількість справ (а.с.50-зворот 51-зворот).

Рахунок від 09.02.2024 про сплату 51 000 грн за надання правової допомоги згідно договору від 02.01.2023 не містить конкретизації про сплату цих коштів у тому числі і саме по справі ОСОБА_1 ..

Таким чином, відсутність належних, допустимих і достовірних доказів не дає підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати повністю чи частково понесені позивачем витрати на правничу допомогу.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Ураховуючи наведене, а саме те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 136,86 грн, а з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 966,03 грн, то із застосуванням вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача необхідно стягнути різницю у судових витратах, а саме 3 829,17 грн (3966,03 136,86), звільнивши відповідача від відшкодування судових витрат позивачу.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , подану від його імені представником ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 11 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 2 180 (дві тисячі сто вісімдесят) гривень заборгованості за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 18 серпня 2020 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 3 829 (три тисячі вісімсот двадцять дев`ять) грн 17 коп судових витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді