"11" жовтня 2024 р.
Справа №642/2973/24
Провадження №2/642/1061/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі

головуючого судді Пашнєва В.Г.,

за участю секретаря Крамарової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку прощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

Представник ОСОБА_1 адвокат Махно анастасія Володимирівна звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначено, що 04 лютого 2020 року позивач уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №202, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 16.06.2015.

Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 18 лютого 2022 року.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки у них різні інтереси та погляди на життя, із-за чого між ними почали виникати суперечки. На теперішній час сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, загальне господарство не ведуть.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 04 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху на адресу суду 10 черевня 2024 року надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою суду від 11.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Представник позивача ОСОБА_4 в заяві від 19.07.2024 просила розгляд справи проводити за її відсутності, та відсутності позивачки, яка позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просять суду задовольнити позову заяву.

В додаткових пояснення від 22.07.2024 представник позивача зазначила, що з урахуванням відносин, які склалися між сторонами, у суда відсутні законні підстави для застосування строку для примирення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через суд надав заяву, в якій не заперечував проти розірвання шлюбу, просив суд розглянути позов за його відсутності у судових засіданнях.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 22 липня 2024 року провадження у справі зупинено та надано сторонам у справі строк для примирення і збереження сім`ї тривалістю - 2 (два) місяці, сскільки сторони у справі протягом тривалого часу спільно проживають в зареєстрованому шлюбі, мають на утриманні малолітню дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

16.06.2024 відповідач надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та просив розглядати справу за його відсутністю, проти розірвання шлюбу не заперечував.

19.09.2024 відповідач надав до суду заяву про відкладення слухання справи та просив суд не приймати до уваги його заяву про визнання позову від 16.09.2024 та зазначив, що між ним та позивачкою почали відновлюватися подружні відносини під час наданого судом строку для примирення.

В судове засідання представник позивача надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутністю та за відсутністю позивача, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, зазначила, що відповідач намагається через суд примусити позивача перебувати з ним в шлюбі, а обставини, які він зазначає в своїх пояснення не відповідають дійсності та є надуманими, оскільки позивач не бажає зберігати родину та перебувати з відповідачем у шлюбних відносинах.

Відповідач в судове засідання 11.10.2024 не з*явився з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Предметом позову є виключно питання про розірвання шлюбу, право на яке передбачене ст. 110 Сімейного кодексу України.

Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, а також п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу..., проголошена Конституціею Украіни охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам іх дітей.

Згідно із роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення.

Cуди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 11 червня 2019 року № 605/434/18 (провадження № 61-3235св19).

Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 22 липня 2024 року сторонам надано термін для примирення строком на два місяці.

В жодне з призначених згодом судових засідань відповідач не з*явився, надав спочатку заяву про визнання позову, потім клопотання про відкладення слухання справи та зазначив, що подружні стосунки між ним та позивачкою почали відновлюватися, однак до суду не надано жодного доказу вживання відповідачем заходів щодо примирення та збереження сім`ї, зважаючи, що позивач категорично заперечує проти подальшого перебування в шлюбі з відповідачем та щодо доводів відповідача про відновлення та збереження родини.

Право звернення з позовом про розірвання шлюбу є беззаперечним (ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України), а примушування до збереження шлюбу є неприпустимим (ст. 51 Конституції України). За таких обставин, предметом доказування у справах про розірвання шлюбу (за умови, що один із подружжя заперечує проти позову) є виключно: 1) факт укладення шлюбу, 2) факт відсутності згоди на розлучення; 3) неможливість подальшого спільного життя і 4) неможливість збереження шлюбу без одночасного порушення інтересів одного з подружжя чи дітей.

Спільне життя з відповідачем на теперішній час припинено, сторони не ведуть спільного господарства, мешкають окремо, на сьогодні шлюб існує лише лише формально, наданий судом строк для примирення, позитивних результатів не дав, позивач впевнена у неможливості збереження шлюбу без порушення її інтересів.

ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, яка надає кожному з членів подружжя право розірвати шлюб незалежно від вирішення питання про поділ майна, визначення місця проживания дітей, розподіл спільного майна та інших питань. Зміст зазначеної норми гарантує право розірвати шлюб і позбавляє учасників подружжя самостійно визначати зміст, об`єм цього права та його наявність взагалі.

Більш того, ч.4 ст. 56 СК України підкреслює, що примушування учасника подружжя до збереження шлюбу є порушенням права на свободу і особисту недоторканість, що може мати наслідки, встановлені законом.

ч.3 і ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України є імперативною нормою, яка має застосовуватись до усіх без виключення суб`єктів-учасників шлюбних відносин, адже протилежне призведе до дискримінації - порушить право на свободу і особисту недоторканість того з подружжя, хто попередньо не вирішив можливі спірні питання, що виникли за час шлюбу. Зазначене підтверджується і змістом ст. 112 Сімейного кодексу України, за якою суд, постановляючи рішення про розірвання шлюбу, лише бере до уваги наявність малолітньої дитини, проте не розглядає право звернення з відповідним позовом в залежності від самого факту наявності дитини, вирішеності чи невирішеності питань про місце проживания, поділ спільного майна, тощо. Таким чином, право учасника подружжя розірвати шлюб, а також можливість звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу (ст. 110 СК Украіни) є окремими відправними нормами сімейного законодавства Украіни, що мають вищу форму абстрагування та містять відправні начала, основи правового регулювання учасників шлюбних відносин при розірванні шлюбу, а тому, за своєю правовою природою, є абсолютними імперативними нормами.

Стаття 51 Конституції Украіни передбачає, що шлюб грунтується на вільній згоді чоловіка і жінки (абсолютна імперативна норма). У разі відсутності вільної згоди продовжувати шлюб настають наслідки у виді реалізації права на його розірвання у порядку, встановленому Законом (ч. 3 ст. 56, ч.1 ст. 110 СК України), а саме: кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до положень ст. 112 СК Украіни при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам і`хніх дітей, що мають істотне значения. Одночасно згідно ст. 111 СК Украіни суд вживає заходів щодо примирения подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Судом встановлено, що шлюб фактично припинився, шлюбні відносини не підтримуються та спільне господарство не ведеться і позивач відновлювати це не збирається.

Враховуючи викладене, суд вважає, що сім`я сторін розпалася, примирення на теперішній час неможливе , а тому шлюб підлягає розірванню.

Суд вважає за необхідне, на підставі п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача витрати пов`язані з оплатою судового збору.

Керуючись ст.ст. 56, 110, 112 Сімейного Кодексу України , ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу- задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №202.

Прізвище позивача після розірвання шлюбу залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: В. Г. Пашнєв