ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/257/22 Номер провадження 22-ц/814/258/24Головуючий у 1-й інстанції Даценко В.М. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

суддів: Пікуля В.П., Панченка О.О.,

за участю секретаря Сальної Н.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним майном подружжя,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Антіховича Володимира Володимировича

на рішення Лубенського районного суду Полтавської області від 11 жовтня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила встановити факт її проживання разом із ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2012 року по день його смерті; визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, розташовану за адресою АДРЕСА_1 та залишити за ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/2 частину зазначеної квартири та визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля Ford Fiesta, легковий хетчбек, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 таа залишити за ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/2 частину вищевказаного автомобіля.

ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В 2012 році позивач та ОСОБА_4 створили сім`ю та почали проживати без реєстрації шлюбу. Вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, разом харчувались, проживали в одному будинку що належав їй, разом здійснювали виховання двох її дітей від першого шлюбу. В спілкуванні з оточуючими, сусідами, друзями та родичами вони позиціонували себе як чоловік та дружина, та відповідним чином зверталися один до одного.

Подружжя забезпечувало один одного, разом здійснювали грошові заощадження, приймали рішення щодо їх витрати, разом придбавали нерухоме та рухоме майно, а саме, в 2015 році квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 ; в 2021 році - автомобіль Ford Fiesta, 2005 року випуску.

Після придбання, вказані об`єкти ними спільно використовувались, а саме: в придбаній на ім`я померлого квартирі вона надавала послуги масажиста, автомобіль постійно використовувався як ОСОБА_4 так і нею.

Вони разом святкували сімейні свята, в тому числі річницю весілля, котрою вважали день знайомства та щорічно його відзначали.

ОСОБА_4 виконував всі обов`язки батька по відношенню до її дітей, відвідував школу, спортивні змагання та інші заходи шкільного життя, забезпечував відпочинок дітей та вирішував всі побутові проблеми, поводив себе по відношенню до них як батько.

Спільне проживання припинилось в зв`язку зі смертю ОСОБА_4 . До самого дня смерті вона проживала разом з померлим, вели спільне господарство. Поховання вона здійснювала за власний рахунок.

Позивач прийняла спадщину, подавши відповідну заяву нотаріусу.

Встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим має для неї юридичне значення, адже це є визначальною підставою для визнання за нею права на спільне сумісне майно подружжя та, в разі згоди інших спадкоємців, отримати права на спадкове майно після померлого.

Рішенням Лубенського районного суду Полтавської області від 11 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та неї. Позивачем не доведено ведення спільного господарства, наявності спільного побуту та бюджету, взаємних прав і обов`язків, які притаманні подружжю.

З вказаним судовим рішенням не погодилася позивач, в інтересах якої апеляційну скаргу подав її представник адвокат Антіхович В.В. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Вказує, що стороною позивача надано належні докази проживання померлого ОСОБА_5 з позивачем, останньою долучено велику кількість фотографій, які прямо вказують на сімейні відносини. ОСОБА_4 брав участь у весіллі сина позивача як весільний батько, вони разом святкували сімейні свята, мали спільний бюджет, називали один одного чоловіком та дружиною, постійно проводили час разом.

Зазначає, що свідки також підтвердили факт проживання їх однією сім`єю. Померлий виконував батьківські обов`язки по відношенню до дітей позивача.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що в ході розгляду даної справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла відповідач ОСОБА_3 . Згідно відповіді Лубенського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20.03.2024 року спадкова справа після неї не відкривалася, осіб, зареєстрованих за місцем її проживання на день смерті немає. Тобто правонаступники у даній справі відсутні, тому підстав для застосування вимог ст. 377 ЦПК України немає.

Судом першої інстанції встановлено, що після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, а саме: квартира АДРЕСА_2 та автомобіль Ford Fiesta, легковий хетчбек, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 34 - 38).

Звертаючись до суду позивач стверджувала, що вона та ОСОБА_4 з 2012 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу по день смерті останнього.

Позивачкою надано заяву ОСОБА_4 від 13.04.2018 року до голови профспілкового комітету ОСОБА_6 про дозвіл на відвідання оздоровчого комплексу 15.04.2018 року, в якій членам його сім`ї зазначені дружина ОСОБА_1 та пасинок ОСОБА_7 .

Відповідно до акту від 05.07.2021 року, складеного спеціалістом сектору по роботі з ОСН ОСОБА_8 та сусідів, позивач на день смерті ОСОБА_4 постійно проживали разом за адресою: АДРЕСА_3 та вели спільне господарство. Поховання ОСОБА_4 здійснювала ОСОБА_1 за власний рахунок. Також надані накладні та чеки про придбання товарів, в зв`язку з похованням ОСОБА_4 Накладні складені на ОСОБА_1 .

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 165 від 24.06.2021 року його одержувачем є ОСОБА_1 .

На численних фотокартках зафіксовані окремі епізоди з життя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 під час проведення свят, спільного відпочинку, тощо.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 в 2015 році придбав квартиру, яка є спірним спадковим майном, під час оформлення права власності на яку ОСОБА_4 в заяві до нотаріуса, зазначив, що не одружений, однією сім`єю ні з ким не проживає.

Допитані судом першої інстанції свідки надали суперечливі дані щодо відносин які склалися між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Розглядаючи даний спір суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_4 проживав разом із сином в АДРЕСА_3 . Деякий час ОСОБА_1 проживала з ними у вказаному будинку, проте з часом виїхала до власного будинку в АДРЕСА_3 , куди ОСОБА_4 періодично приїзжав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела, що вона з померлим ОСОБА_4 проживали разом як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, утримували спільно мано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Положеннями статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим доказам, як в цілому, так і кожному окремо, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не надала достатніх доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу з 2012 року.

ОСОБА_1 не надала доказів того, що у неї з померлим був спільний бюджету, те, що вони разом придбавали майно для спільного користування, несли разом витрати на утримання житла, його ремонт. У справі відсутні докази усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Колегія суддів не може взяти до уваги доводи викладені в апеляційній скарзі про те, що факт спільного проживання позивача з ОСОБА_4 , підтвердили свідки допитані у справі, так як показання свідків не підкріплені письмовими доказами на підтвердження ведення сторонами спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків подружжя.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №129/2115/15-ц також зазначено, що для встановлення факту спільного проживання, показання свідків не можуть бути єдиною підставою.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування ухвали місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст.367, ст.374 ч. 1 п. 1, ст.375, ст.382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Антіховича Володимира Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Лубенського районного суду Полтавської області від 11 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27.06.2024 .

Головуючий суддя : Т.В. Одринська

Судді: О. О. Панченко

В.П. Пікуль