ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 711/9404/23
Провадження № 22-ц/821/1290/24
категорія 304090200

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І, Новікова О.М.

за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»,

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Підодвірного Тараса Івановича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2024 року (ухваленого під головуванням судді Троян Т.Є. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

15 грудня 2023 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 28 червня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 4383010 про надання споживчого кредиту.

Сума кредиту складає 20000 грн. Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту (28 липня 2021 року) вказується в Графіку платежів, що є додатком № 1 до договору.

Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в розділі 4 договору.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 20000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 (довідка ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про перерахування коштів).

Відповідно до п. 1.5.2. Кредитного договору передбачена знижена процентна ставка 0,57 % в день, яка застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживач в межах строку, визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Споживач як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, у зв?язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (до дати пролонгації(не включно), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 Договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

28.07.2021 Відповідач здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 3420,00 грн. у зв?язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 27.08.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90%

Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору Стандартна процентна ставка становите 1,90% в день та застосовується:

у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору;

у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору;

у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору.

03.08.2021 Відповідач здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі 11000 грн., з яких : 2280,00 грн.- оплата процентів; 8720, 00 грн. оплата тіла кредиту. В зв?язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 26.09.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% на день.

26.09.2021 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись п.4.3 кредитного договору кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль. Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснював.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 25.05.2022 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено договір факторингу № 25-05/2022, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, станом на дату звернення до суду ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 36 998,40 гривень, яка складається з 11280 грн. - тіло кредиту, 25718,4 грн. - проценти за користування кредитом, а також 967,24 грн. - інфляційних витрат та 179,42 грн - 3% річних, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також 12147,20 грн. судових витрат (витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2024 року позовні вимоги - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості: за Договором № 4383010 про надання споживчого кредиту в розмірі 36 998, 40 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2082, 78 грн. та витрати з надання правничої допомоги у розмірі 2900,00 грн., а всього 41981,18 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджується факт укладення кредитного договору електронним підписом та виконання ТОВ «Авентус Україна» умов кредитного договору шляхом зарахування коштів на рахунок відповідача. Оскільки відповідач умови договору належним чином не виконав, а до позивача перейшло право вимоги за кредитним договору за договором факторингу, тому у позивача наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 36 998, 40 грн.

Також суд вказав, що позивач неправомірно нарахував відповідачу три відсотки річних та інфляційні втрати в період з 26.12.2021 року по 23.02.2022 року, оскільки позичальник звільняється у вказаний період від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, яка була чинною з 18.03.2020 по 24.12.2023).

Задовольняючи частково вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що заявлений представником позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката є завищеним і неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих послуг адвоката, а отже підлягає зменшенню до 3000 гривень, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (97% від суми позову) що складає 2900 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

01 липня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Підодвірний Т.І. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2024 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів укладення між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 кредитного договору, погодження ними умов кредитування та надання відповідачу кредиту.

Крім того, позивач не надав докази щодо перерахування всієї суми кредиту відповідачу. Якщо кредитор не надав документи, які підтверджують факт видачі кредиту, то суд повинен відмовити в задоволенні позовних вимог. Належними та допустимими доказами, які б могли підтвердити отримання відповідачем кредиту, є первинні бухгалтерські документи, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Вказує, що сума заборгованості за користування кредитними коштами нарахована поза межами користування кредитом, тому є безпідставною та не підлягає задоволенню, оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 17 липня 2024 року, представник ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» - Крюкова М.В. вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи. Зазначає, що скаржником не наведено жодних аргументів про будь-які порушення судом норм матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції є законним, обгрунтованим, докази у справі досліджено всебічно та надано їм належну оцінку, тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а рішення суду слід залишити без змін. Також просить за наслідками перегляду рішення суду першої інстанції стягнути з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 8000,00 грн.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що 28.06.2021 між ТОВ «Авентус України» та ОСОБА_2 був укладений договір № 4383010 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 20000 грн. строком на 30 днів, на платіжну картку зі сплатою відсотків за процентною ставкою 1,90 % в день.

Зазначений кредитний договір був укладений відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом № 53-ОД від 16.01.2020 року та розміщених на їх сайті: https://creditplus.ua/ru/documents.

Так, відповідач на веб-сайті ТОВ «Авентус України» https://creditplus.ua мав змогу ознайомитися з текстом примірного Кредитного договору, Правилами, Паспортом споживчого кредиту, інформацією, передбаченою ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом, тощо. Надалі відповідач пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Авентус Україна».

Цей договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «М504662».

Підписавши 28.06.2021 договір про надання споживчого кредиту, ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Також судом встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_2 за кредитним договором виконало та надало йому кредит в розмірі 20000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.

Згідно листа за вих. №2023 від 06.06.2022 ТОВ «ФК «Контрактовий дім», який адресований ТОВ «Авентус Україна», останнє повідомлено, що ТОВ «ФК «Контрактовий дім», підтвердило успішність переказу коштів на картку клієнта, зокрема 28.06.2021 року на суму 20 000,00 гривень, номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі 960479337.

Станом на 01.12.2023 заборгованість відповідача по кредитному договору не сплачена і становить 11280 грн. - тіло кредиту, 25718,4 грн - проценти за користування кредитом, всього 36 998,40 гривень.

Крім того, судом також встановлено, що договором факторингу від 25.05.2022 ТОВ «Авентус Україна» за плату відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача на суму 36998,40 грн. Про заміну кредитора в зобов`язанні ОСОБА_2 повідомлявся на електронну адресу.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із наведеного слідує, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19.

Як вбачається із матеріалів справи, 28.06.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 4383010 про надання споживчого кредиту, у формі електронного документу, який було підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором М504662 (а.с. 8-12).

З досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та ОСОБА_1 підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, то без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).

Отже, відповідач уклав із ТОВ «Авентус Україна» електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором С341245), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Також колегія суддів зазначає, що умови укладеного між сторонами кредитного договору відповідачем у судовому порядку не оспорювались.

Виконання позивачем (кредитодавцем) обов`язку щодо надання грошових коштів підтверджується довідкою № 2023 від 06.06.2022 ТОВ «ФК «Контрактовий дім» ( а.с.68)., відповідно до якої банківську карту ОСОБА_1 № НОМЕР_1 було поповнено на суму коштів у розмірі 20000 грн. 28 червня 2021 року, що співпадає із датою укладення спірного договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, не надано виписки за картковим рахунком, апеляційний суд відхиляє, оскільки позивач не є банківською установою, а тому позбавлений можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів і формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками. В той же час, п. 2.1 договору передбачено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 (банківська таємниця) або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Проте, відповідачем не надано виписки за цією карткою на підтвердження обставин, зазначених в апеляційній скарзі та спростування позовних вимог.

Таким чином, кредитні кошти позичальнику надавалися згідно умов укладеного договору про надання споживчого кредиту № 4383010 від 28.06.2021, зобов`язання відповідачем належним чином виконані не були, тому позивач обґрунтовано звернувся до суду з даними вимогами.

З картки обліку договору (розрахунок заборгованості) вбачається, що заборгованість відповідача становить суму у розмірі 36998,40 грн, яка складається із: 11280 грн простроченої заборгованості за кредитом та 25718,40 грн простроченої заборгованості за нарахованими процентами.

Подана позивачем картка обліку договору є чіткою, повною та розгорнутою по окремим категоріям. Даних на її спростування матеріали справи не містять.

Заперечуючи проти задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача процентів за користування кредитом, скаржник посилався на те, що проценти нараховані поза межами погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зазначено, що після спливу визначеного договором строку позики, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється.

Відповідно до п. 1.5.1. договору, стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору.

Відповідно до п. 2.1. договору, кошти кредиту надаються у безготівковій формі, шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 (банківська таємниця) або іншої платіжної картки, реквізити якої надані позичальником товариству з метою отримання кредиту.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу на той факт, що товариством доведено погодження відповідачем умов договору про автопролонгацію не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом.

Відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, у зв`язку з чим кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль.

Кредитний договір укладено 28 червня 2021 року.

28.07.2021 Відповідач здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 3420,00 грн. В зв?язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 27.08.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90%.

03.08.2021 Відповідач здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі 11000 грн., з яких : 2280,00 грн.- оплата процентів; 8720, 00 грн. оплата тіла кредиту. В зв?язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 26.09.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% на день, а в подальшому, у зв`язку із непогашенням відповідачем боргу за кредитом, договір пролонговано на 90 днів до 25.12.2021 року.

З картки обліку договору (розрахунок заборгованості), яка долучалася до позову вбачається, що проценти за користування кредитом нараховувалися до 25.12.2021.

Відтак, доводи апеляційної скарги про стягнення процентів після закінчення строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства й не заслуговують на увагу, а вимоги позивача про стягнення відсотків є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, ґрунтуються на вимогах закону та узгоджених сторонами умовах кредитного договору.

Щодо посилання позивача на практику розгляду справ у судах апеляційної інстанції колегія суддів зазначає, що відповідно до ч 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналіз вказаної норми свідчить, що суди мають враховувати висновки лише Верховного Суду та лише в частині застосування норм права, а не будь-яких висновків судів за результатом оцінки наданих учасниками справи доказів та установлених судами фактичних обставин справи.

Рішення суду в частині переходу до позивача прав вимоги за кредитним договором від 28.06.2021, укладеним між ТОВ «Авентус Україна», як кредитором, та відповідачем ОСОБА_1 , як позичальником внаслідок укладення договору факторингу № 25-05/2022 від 25.05.2022 року, скаржником не оскаржується.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірними висновки суду про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 36 998,40 грн.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просило апеляційний суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги ч. 3 ст. 137 ЦПК України.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги, та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

За положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» надало: копію договору про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07 липня 2022 року; ордер на надання правничої допомоги від 29.03.2024, звіт про надання правової допомоги згідно Договору № 07/07-2022 від 07.07.2022 на суму 8000 грн, платіжну інструкцію в національній валюті від 17 липня.2024 про сплату 8000 грн адвокату Крюковій М. В. за правову експертизу документів та складання відзиву на апеляційну скаргу у справі за позовом до ОСОБА_1 , докази направлення відзиву з додатками ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Враховуючи фактичний обсяг наданих позивачеві юридичних послуг, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), колегія суддів приходить до висновку, що справедливим, розумно обґрунтованим та співмірним із вказаними вище обставинами є розмір судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції 3000 грн., яку слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Підодвірного Тараса Івановича залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 3000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

О.М. Новіков