Справа № 157/2253/23
Провадження №2/157/112/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судового засідання Солошик Д.В.,

представника позивачки адвоката Федчика С.В.,

представника відповідача адвоката Мельник В.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача фінансових послуг,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася у суд з позовною заявою, що підписана її представником адвокатом Федчиком С.В., повноваження якої підтверджуються ордером № 1078659 від 7 грудня 2023 року, до АТ КБ «ПриватБанк», в якому просить розірвати кредитний договір SAMDNWFC7, укладений АТ КБ «ПриватБанк» 30 січня 2020 року із ОСОБА_1 , закрити кредитну картку (картковий рахунок) « НОМЕР_1 », видану ОСОБА_1 , та припинити нарахування відсотків за кредитом по даній картці, скасувати всі нараховані платежі, відсотки та заборгованість по них, які були нараховані з 29 червня 2023 року та будуть нараховані по день закриття картки, стягнути із АТ КБ «ПриватБанк» в користь ОСОБА_1 2013 грн 10 коп. витрат, понесених останньою на погашення заборгованості, яка виникла на кредитному картковому рахунку, а також витрати, які будуть понесені ОСОБА_1 шляхом автоматичного списання грошей для погашення простроченої заборгованості по кредитній картці « НОМЕР_1 » в період із 28 листопада 2023 року по день закриття кредитної картки, стягнути із відповідача в користь ОСОБА_1 судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 30 січня 2020 року уклало договір SAMDNWFC7 із ОСОБА_1 , згідно з яким остання отримала у відділенні AT КБ «ПРИВАТБАНК» у м. Камені-Каширському (Волинська область) банківську кредитну картку «Універсальна», номер картки: НОМЕР_1 . За весь період перебування кредитної картки у ОСОБА_1 , вона жодного разу нею не користувалася. Зазначена картка зберігалася у ОСОБА_1 вдома в надійному місці, відомостей про пароль, номер картки, номер рахунку, CVS код та жодні інші дані за картковим рахунком вона нікому та ніколи не повідомляла. Окрім того, не було випадків, щоб ОСОБА_1 втрачала свій мобільний телефон. При вході 05.08.2023 в додаток «Приват24» ОСОБА_1 помітила, що її кредитна картка заблокована і на ній числиться борг перед банком в сумі 38885 грн. 85 коп. В мобільному додатку «Приват24» ОСОБА_1 побачила, що з її кредитного рахунку, без її відома, шахрайським способом невідомими особами знято 898 грн. 88 коп. - 29.06.2023, 18726 грн. 59 коп. - 18.07.2023 о 07 год. 41 хв., 18726 грн. 59 коп. - 18.07.2023 о 07 год. 42 хв. Згідно з випискою по картці, дані кошти зняті шляхом купівлі товарів. Оскільки ОСОБА_1 жодного разу не користувалася кредитною карткою, то про даний факт відразу цього ж числа повідомила банк через гарячу лінію за номером «3700». При спілкуванні із працівником банку по телефону гарячої лінії, ОСОБА_1 повідомили, що банк оформив три заявки для повернення незаконно знятих коштів: заявка № 2632866, № 2632863, № 2632862. За результатами розгляду заявок ОСОБА_1 на кредитний картковий рахунок банком повернуто спочатку одним платежем 14.09.2023 - 18726 грн. 59 коп., в подальшому другим платежем 25.09.2023 - 18726 грн. 59 коп. Окрім того, 09 листопада 2023 року банком повернуто на інший картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 кошти в сумі 898 грн. 88 коп., які вона перерахувала на свій кредитний картковий рахунок. Також, з приводу шахрайських дій ОСОБА_1 звернулася із заявою про кримінальне правопорушення до Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, за результатами розгляду якої розпочато кримінальне провадження №0000585 від 08 серпня 2023 року за ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України. Однак, не зважаючи на те, що жодної вини ОСОБА_1 у знятті невідомими особами коштів із її карткового кредитного рахунку немає та дана подія настала виключно через недосконалу систему захисту відповідача, AT КБ «ПРИВАТБАНК» нарахував за період із червня 2023 року по листопад 2023 року ОСОБА_1 відсотки за користування кредитними коштами та здійснював автоматичне списання коштів із інших рахунків позивачки, які відкриті у цьому банку. Всупереч вимогам законодавства відповідачем по даний час стан кредитного рахунку ОСОБА_1 , який був до вчинення шахрайських дій, не відновлено, витрати не відшкодовано. З метою врегулювання конфлікту ОСОБА_1 28.09.2023 подано до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заяву, якою поставлено вимогу: 1. Розірвати кредитний договір, закрити кредитну картку (картковий рахунок) № НОМЕР_1 , видану ОСОБА_1 , та припинити нарахування відсотків за кредитом по даній картці, скасувати всі нараховані платежі, відсотки та заборгованість по них, які були нараховані з 29.06.2023 року та будуть нараховані по день закриття картки. 2. Надати інформацію про складові, з яких складається сума заборгованості на кредитній картці (картковому рахунку) № НОМЕР_1 ; надати завірену копію кредитного договору, укладеного із ОСОБА_1 у зв`язку із відкриттям кредитної картки (карткового рахунку) № НОМЕР_1 ; надати виписку про рух коштів на кредитній картці (картковому рахунку) « НОМЕР_1 » із 29.06.2023 до моменту отримання зазначеної заяви; надати завірені копії вказаних вище по тексту заявок про повернення коштів № 2632866, № 2632863, № 2632862; надати завірену копію висновку службової перевірки за фактом шахрайського зняття коштів з кредитної картки (карткового рахунку) « НОМЕР_1 »; підтвердити факт звернення 05.08.2023 ОСОБА_1 на гарячу лінію AT КБ «ПРИВАТБАНК». Однак, листом від 02 листопада 2023 року за №20.1.0.0.0/7- 231006/56717 відповідач відмовив ОСОБА_1 у врегулюванні конфлікту в позасудовому порядку, а також не надав жоден із запитуваних документів. Згідно з випискою по картковому рахунку « НОМЕР_1 », здійсненою станом на 28 листопада 2023 року, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків, ОСОБА_1 понесла збитки, які виразилися у нарахуванні відповідачем відсотків за кредитними коштами та погашення ОСОБА_1 окремих сум заборгованості по кредитному картковому рахунку власними коштами. Зокрема, ОСОБА_1 внесла на кредитний картковий рахунок 26.07.2023 - 100 грн., 26.08.2023 - 1912 грн. 45 коп., 26.10.2023 - 38 коп, 08 коп., 26.11.2023 - 19 коп. (на загальну суму 2013 грн. 10 коп. станом на 28.11.2023), списано відсотків за користування кредитним лімітом 01.08.2023 - 636 грн. 79 коп., 01.09.2023 - 1 376 грн. 20 коп., 01.10.2023 - 871 грн. 35 коп., 01.11.2023 - 62 грн. 93 коп. (на загальну суму 2 947 грн. 27 коп.). Відповідно до судової практики Верховного Суду такі дії відповідача є неправомірними. Зокрема, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року у справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71 цс 15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22 (провадження № 61-8249св23) вказано: «Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». Оскільки ОСОБА_1 жодними своїми діями не сприяла витоку інформації, яка б сприяла третім особам у здійсненні операцій із її кредитною карткою, вся відповідальність за здійснення неправомірних операцій покладається на відповідача. Так як позивачка є юридично необізнаною і не може самостійно реалізувати своє право на захист своїх прав як споживача, які в даному випадку необхідно захищати за допомогою складного судового процесу, вона змушена скористатися професійною правничою допомогою адвоката, внаслідок чого понесла обґрунтовані витрати, які в силу вимог п. 1 ч. 3 ст. 133, ст. 137 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача. Попередній розрахунок судових витрат за здійснення претензійної роботи, підготовку позовної заяви становить 9000 грн. 00 коп. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України). Враховуючи вказане, уточнений розрахунок судових витрат буде поданий протягом п`яти днів після ухвалення рішення. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав (частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до п. 10 ч. 3 ст.175 ЦПК України підтверджую, що ОСОБА_1 не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Ухвалою судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 12 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, у справі відкрито провадження, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження і призначено підготовче засідання.

Позивачка ОСОБА_1 07 лютого 2024 року подала заяву, у якій просить закрити провадження у справі у зв`язку з відмовою від позову, та стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на її користь судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн, перерахувавши їх на рахунок в АТ «Ощадбанк» IBAN НОМЕР_3 , ІПН . В обґрунтування цієї заяви зазначає, що після відкриття провадження у справі до неї зателефонував представник відповідача та запросив відвідати відділення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у м. Камені-Каширському для вирішення спірних питань по суті позову. За результатами обговорення спірних питань відповідач погасив їй всю суму заборгованості, яка виникла на кредитному картковому рахунку банківської кредитної картки «Універсальна», номер картки: НОМЕР_1 , та 11 січня 2024 року закрив даний рахунок, розірвавши таким чином кредитний договір № SAMDNWFC7. Таким чином, на даний час усі позовні вимоги, які були вказані у її позовній заяві, виконані у повному обсязі. Однак, для захисту та відновлення своїх прав та інтересів вона була змушена звертатися за правничою допомогою до адвоката, який здійснював претензійну роботу, готував позовну заяву до суду, внаслідок чого понесла судові витрати, які підлягають стягненню із відповідача.

У письмових поясненнях щодо заяви про відмову від позову і стягнення з відповідача судових витрат представник відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Мельник В.М. просить відмовити позивачці у стягненні витрат на правничу допомогу у справі повністю, а у разі, якщо суд прийде до висновку про підставність заяви про відмову від позову, то застосувати співмірність і зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 500 грн. В обґрунтування заперечення зазначає, що до позовної заяви не надано жодного доказу, що підтверджує вину банку, в тому числі щодо відмови у розірванні договору між позивачем і відповідачем. Більше того, позивачка вводить суд в оману стверджуючи, що їй телефонував представник відповідача і запросив у відділення з метою врегулювання спору. Представник банку, який супроводжує вказану судову справі, не телефонував позивачці. Крім того, у відзиві на позовну заяву представником відповідача вказано на те, що позивачкою не надано доказів відмови на розірвання договору, тому вважаємо, що позивачкою свідомо чи ні створено підстави для звернення з позовом до суду та як наслідок таких дій, остання звернулась до адвоката за наданням правничої допомоги, що призвело до понесення позивачкою таких витрат. До витрат на правничу допомогу вказано до стягнення з відповідача: витрати у сумі 2500 грн. за написання заяви про відновлення прав споживача та надання інформації від 28.09.2023 на 3 арк., однак за надану послугу адвокатом завищено ціну; витрати у сумі 1000 грн. за підготовку та участь у судовому засіданні 11.01.2024, але дану послугу представником позивачки надано не було, оскільки 09.01.2024 представником відповідача на електронні адреси представника позивачки та суду надіслано заяву про відкладення розгляду справи, судове засідання судом було відкладено; витрати у сумі 6000 грн. відповідач заперечує, оскільки позов підписано самою позивачкою, а не її представником, відповідно до постанови ВС від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17: «Витрати на оплату робіт та послуг адвоката, про відшкодування яких заявлено вимогу, мають бути виконані саме тим адвокатом, з яким укладено договір про надання правової допомоги, інакше суд не матиме підстав для вирішення питання про їх відшкодування»; витрати у сумі 500 грн. за 30 хвилин надання послуги проведення особистого прийому є необґрунтованими, оскільки позивачка, як вбачається із заяви про відмову від позову, звернулась до банку і вирішила спір, а тому вважаємо, що надана послуга адвокатом є необґрунтованою. Відповідно до відповіді банку від 02.11.2023 банком було повідомлено позивачку про те, що заяви на перерахунок у роботі та термін виконання заявки 120 днів, оскільки кошти було повернуто 25.09.2023 на рахунок клієнта. Якщо порахувати кількість днів на перерахунок від 25.09.2023, то останній 120-й день припадає на 25.01.2024. Відтак, позивачка передчасно звернулась до адвоката за послугами правничої допомоги. Крім того, перед закриттям рахунку 11.01.2024, банком було здійснено перерахунок договору та 09.01.2024 грошові кошти повернуто позивачці, і у зв`язку з цим працівник банку у зв`язку з виконанням заяви на повернення коштів зателефонував позивачці та повідомив про це. Термін виконання заявки на повернення коштів 120 днів не скінчився, а відтак витрати на правничу допомогу, які понесла позивачка є передчасними та необґрунтованими. Крім того, у листі 02.11.2023 банком було повідомлено про банківську таємницю щодо надіслання виписок та інших документів поштовим зв`язком з метою недопущення розголошення банківської таємниці. Жоден банк немає обов`язку розривати договір з клієнтом на підставі заяви, отриманої поштовим зв`язком, оскільки не можна ідентифікувати особу, яка звертається. Тільки за особистої участі клієнта при наявності документа, що посвідчує особу, можливо розірвати договір за вимогою клієнта.

У додаткових письмових поясненнях представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» Мельник В.М. зазначає, що відповідно до заяви про відмову від позову, самою позивачкою вказано, що після відкриття провадження у справі, ОСОБА_1 звернулась у відділення банку та закрила рахунок, розірвала договір, тобто жодних необґрунтованих дій зі сторони відповідача не було. Крім того, відповідно до письмових пояснень представника банку вбачається наступне: «Виходячи зі змісту позовної можна зробити висновок про те, що банком не було допущено жодних порушень умов договору, який укладено між сторонами та керуючись Законом України «Про платіжні послуги», Положенням про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженим Постановою Правління НБУ від 29.07.2022 р. №164, АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що позивачкою не доведено, що нею було здійснено виконання помилкової платіжної операції, внаслідок чого банк зобов`язаний повернути клієнту кошти та комісію. На підставі наведеного, у даному випадку не застосовується відповідальність відповідача у зв`язку з відсутністю його вини. До позовної заяви не надано доказів того, що відповідач відмовив позивачці у закритті кредитної карти, оскільки загальновідомим є факт того, що клієнт за відсутності боргу через систему «Приват24» може закрити кредитну карту, а також звернувшись до будь-якого відділення банку. У відповіді банку, яку додано до позову, було правомірно відмовлено позивачці. На момент оспорюваних транзакцій на рахунку позивачки було - 895,88 грн. заборгованості, яка утворилась 29.06.2023 внаслідок купівлі комп`ютерної техніки, відповідно до виписки по рахунку, яка подана разом з позовом. Дана операція проведена позивачкою не оспорюється. До правоохоронних органів позивачка звернулась з приводу транзакцій з її рахунку, які були здійснені 18.07.2023. Також після повернення платіжною системою оспорюваних платіжних операцій за 18.07.2023, лишилась заборгованість, тому погасивши станом на 28.11.2023 борг у сумі 931,09 грн. позивачка могла закрити кредитну карту, а не звертатись до суду з позовом. Також відповідно до письмових пояснень, які надіслані суду 23.02.2024, представником банку вказано: Звертаю увагу суду, що відповідно до відповіді банку від 02.11.2023 банком було повідомлено позивачку про те, що заяви на перерахунок у роботі та термін виконання заявки 120 днів, оскільки кошти було повернуто 25.09.2023 на рахунок клієнта. Якщо порахувати кількість днів на перерахунок від 25.09.2023, то останній 120-й день припадає на 25.01.2024. Відтак, позивачка передчасно звернулась до адвоката за послугами правничої допомоги. Крім того, перед закриттям рахунку 11.01.2024 банком було здійснено перерахунок договору та 09.01.2024 грошові кошти повернуто позивачці і у зв`язку з цим працівник банку у зв`язку з виконанням заяви на повернення коштів зателефонував позивачці та повідомив про це. Термін виконання заявки на повернення коштів 120 днів не скінчився, а відтак витрати на правничу допомогу, які понесла позивачка, є передчасними та необґрунтованими. У постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №922/2017/17 зазначається: у разі закриття провадження у справі відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Отже, відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і у подальшому - із закриттям провадження у справі. Тобто, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, у разі закриття провадження у справі можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача. З врахуванням викладеного і того, що судом справа по суті не розглядалась, судом не винесено рішення по суті справи, а також з врахування пояснень, наданих представником відповідача, наявним є той факт, що стороною позивача не доведено вини та необґрунтованості дій відповідача.

Позивачка ОСОБА_1 у підготовче засідання не з`явилася, її представник адвокат Федчик С.В. у підготовчому засіданні підтримав подану нею заяву про відмову від позову, посилаючись на те, що усі позовні вимоги відповідачем виконано, а відтак саме у зв`язку з задоволенням позовних вимог банком, позивачка від позову відмовляється, однак просить стягнути понесені нею витрати на правничу допомогу, що підтверджені документально, у розмірі 10000 грн.

Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» - Мельник В.М. у підготовчому засіданні не заперечила щодо задоволення заяви позивачки про відмову від позову і закриття провадження у справі, однак заперечила проти стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу з підстав, зазначених у письмових запереченнях та додаткових її письмових поясненнях, та пояснила і те, що звернення позивачки до суду було передчасним, строк для надання відповіді на звернення до банку, який становить 120 днів, не закінчився. Крім того, позивачкою та її представником не було додано до позовної заяви попереднього розрахунку судових витрат, що є підставою для відмови у їх стягненні. Банком не вчинено дій щодо незаконного списання з картки позивачки коштів, позов було пред`явлено передчасно, вини банку немає. У випадку, якщо суд прийде до висновку про підставність вимоги про стягнення на користь позивачки витрат на правничу допомогу, то просила зменшити їх розмір з підстав, зазначених у письмових запереченнях, до 500 грн.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши докази, суд дійшов висновку, що належить прийняти відмову позивачки від позову і провадження у справі закрити, а також стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу, зважаючи на таке.

Частинами 1, 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі.

Оскільки позивачка відмовилася від позову, про що подала письмову заяву, тому її відмову від позову необхідно прийняти і провадження у справі закрити.

Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Частиною 2 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі за наявності для цього підстав, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються, зокрема з витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

З позовної заяви вбачається, що позивачка просила розірвати кредитний договір SAMDNWFC7, укладений АТ КБ «ПриватБанк» 30 січня 2020 року із нею, закрити видану їй кредитну картку (картковий рахунок) « НОМЕР_1 », припинити нарахування відсотків за кредитом по даній картці, скасувати всі нараховані платежі, відсотки та заборгованість, які були нараховані з 29 червня 2023 року та будуть нараховані по день закриття картки, стягнути в її користь із АТ КБ «ПриватБанк» 2013 грн 10 коп. витрат, понесених нею на погашення заборгованості, яка виникла на кредитному картковому рахунку, а також витрати, які будуть понесені нею шляхом автоматичного списання грошей для погашення простроченої заборгованості по кредитній картці « НОМЕР_1 » в період із 28 листопада 2023 року по день закриття кредитної картки.

З виписок по картці/рахунку НОМЕР_1 , що додані позивачкою до заяви про відмову від позову, та з довідки про закриття рахунку по зазначеній картці та виписці по цьому рахунку, які додані представником відповідача, і з клопотання представника відповідача про приєднання доказів від 01 квітня 2024 року та доданих до нього документів, вбачається, що позивачці були повернуті внаслідок вчинення банком відповідних дій всі кошти, списані несанкціонованим шляхом (тобто без її згоди), зокрема 9 січня 2024 року, та 11 січня 2024 року картковий рахунок закрито.

Отже, позивачка відмовилася від позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, подавши 07 лютого 2024 року відповідну заяву.

За таких обставин, понесені позивачкою витрати на правничу допомогу адвоката підлягають стягненню з відповідача.

Посилання представника відповідача на недоведеність позивачкою протиправних дій банку щодо несанкціонованого списання коштів з рахунку останньої, на передчасне звернення позивачки до суду, не є підставою для відмови у стягненні з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу, оскільки стягнення таких витрат залежить від підстави не підтримання позовних вимог, якою у цьому випадку є задоволення таких вимог позивачки відповідачем у добровільному порядку після пред`явлення позову до суду, а звернутися до суду з позовом без досудового врегулювання спору є правом позивачки.

Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частини 3, 8 ст. 141 ЦПК України).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону установлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Під іншими видами правової допомоги розуміються види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).

Відповідно до ст. 19 зазначеного Закону видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Згідно з фіскальним чеком від 07.02.2024, актом приймання-передачі наданої правничої допомоги від 07.02.2024 позивачкою сплачено адвокату Федчику С.В. за надання правничої допомоги 10000 грн.

Як вбачається з договору про надання правничої (адвокатської) допомоги від 25 вересня 2023 року, укладеного між адвокатом Федчиком С.В. та позивачкою ОСОБА_1 , адвокат зобов`язався надати останній послуги з надання правової інформації, консультацій з правових питань, складення процесуальних документів, захист та представництво прав, свобод та інтересів позивачки в судах, підприємствах, установах та організаціях, що стосується порушення її прав як споживача АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а ОСОБА_1 зобов`язалася оплатити роботу адвоката у розмірі, зазначеному у п. 3 цього договору, а саме із розрахунку 1000 грн. за одну годину роботи на підставі актів приймання-передачі наданої правничої допомоги.

З акта приймання-передачі наданої правничої допомоги від 7 лютого 2024 року вбачається, що надана позивачці адвокатом Федчиком С.В. правнича допомога полягала: у проведенні особистого прийому ОСОБА_1 , ознайомлення із наданими клієнтом матеріалами, надання первинної юридичної консультації щодо можливих варіантів захисту прав та інтересів 25 вересня 2023 року (30 хв., 500 грн.), підготовка заяви на відновлення прав споживача та надання інформації на адресу АТ КБ «ПРИВАТБАНк» на 3 арк. 28 серпня 2023 року (2,5 год, 2500 грн.), підготовка та подача позовної заяви про захист прав споживача, у тому числі додаткове вивчення письмових документів, аналіз законодавства та судової практики, позовна заява на 7 арк. 6 грудня 2023 року 7 грудня 2023 року (6 год, 6000 грн.), підготовка та участь у судовому засіданні за позовною заявою 11 січня 2024 року (1 год, 1000 грн). У цьому акті зазначено кількість конкретно часу, затрачено адвокатом на виконання цих робіт, та вартість кожної наданої послуги.

Частиною 1 ст. 134 ЦПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Позивачкою та її представником було попередньо заявлену суму судових витрат, які очікується понести, 9000 грн., про що зазначено у позовній заяві.

При цьому попередній орієнтовний розрахунок судових витрат взагалі суду не був поданий.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Застосування відповідних положень статті 134 ЦПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи, а також інших чинників.

Аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Отже, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ЦПК України.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.

З огляду на викладене відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Зазначений правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 8 березня 2023 року у справі № 755/7694/20, провадження № 61-12174 св 22.

Неподання позивачкою та її представником попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат не позбавило відповідача та його представника можливості підготуватися до спростування цих витрат, які останні вважали необґрунтованими, та довести неспівмірність таких витрат.

Представником позивача подано письмове клопотання щодо відмову позивачці у стягненні витрат на правничу допомогу з наведенням доводів щодо їх необґрунтованості, а також і клопотання з наведенням відповідних мотивів про зменшення таких витрат.

З урахуванням вищезазначеного, суд не вбачає підстав для відмови у стягненні понесених позивачкою витрат на правничу допомогу з підстав ненадання останньою попереднього (орієнтовного) їх розрахунку.

Разом з тим, враховуючи положення законодавства та беручи до уваги обсяг наданої адвокатом Федчиком С.В. правничої допомоги, зміст та обсяг підготовленої ним позовної заяви, заяви про відновлення прав споживача, заяви про відмову від позову, затраченого часу на участь адвоката у судовому засіданні, критерії реальності адвокатських витрат та розумності, складність справи, значення її для позивачки, поведінку сторін у справі, зокрема відкладення розгляду справи за клопотанням представника відповідача, дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, і стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися, а також і те, що позивачкою та її представником не було подано попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, а попередньо заявлена у позовній заяві сума витрат на правничу допомогу по розгляду справи в цілому склала 9000 грн., тобто у меншому розмірі, ніж заявлено вимогу про стягнення таких витрат на стадії підготовчого засідання, суд дійшов висновку, що клопотання представника відповідача про зменшення понесених позивачкою витрат на правничу допомогу є обґрунтованим та з відповідача на користь позивачки належить стягнути такі витрати у розмірі 5000 грн.

Керуючись ст. ст. 13, 49, 137, 141, 142, 206, 255, 256, 260, 261, 352 - 354 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Прийняти відмову від позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, код ЄДРПОУ - 14360570) про захист прав споживача фінансових послуг і провадження у справі закрити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: https://km.vl.court.gov.ua/sud0304/gromadyanam/csz/.

Дата складення повного тексту ухвали 14 червня 2024 року.

Головуючий: О.В. Антонюк