УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 495/1769/16-ц

провадження № 61-14350ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Одеського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України» про визнання кредитного договору недійсним та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним кредитного договору № 1277-н від 05 березня 2007 року та договору застави транспортного засобу від 05 березня 2007 року та за позовом ВАТ «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Державний ощадний банк України» про розірвання кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

08 червня 2010 року ВАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

24 листопада 2011 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву до ВАТ «Державний ощадний банк України» про розірвання кредитного договору.

11 грудня 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним кредитного договору та договору застави.

15 березня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання кредитного договору недійсним.

Рішенням від 14 червня 2024 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області позовні вимоги задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість станом на 25 червня 2015 рік, у загальному розмірі: 54 450,57 дол. США, а також витрати, пов`язані зі сплатою державного мита у розмірі 1 700 грн та 120 грн витрат на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи. В задоволенні іншої частини позовних вимог ПАТ «Державний Ощадний банк України» відмовив.

В задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про розірвання кредитного договору відмовив.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Державний Ощадний Банк України» про визнання кредитного договору недійсним відмовив.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним кредитного договору № 1277-н від 05 березня 2007 року та договору застави транспортного засобу від 05 березня 2007 року відмовив.

Не погодившись з рішенням суду, АТ «Державний ощадний банк України» оскаржило його в апеляційному порядку, проте ухвалою від 26 вересня 2024 року Одеський апеляційний суд повернув скаргу особі, яка її подала.

У жовтні 2024 року АТ «Державний ощадний банк України» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що заявник не отримував копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, про її існування дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень, а тому вважає, що суд апеляційної інстанції порушив норму процесуального права, повернувши апеляційну скаргу заявнику.

Отже, судові рішення заявник оскаржує на підставі абзацу другого частини другої статті 389 ЦПК України.

Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Повертаючи апеляційну скаргу, Одеський апеляційний суд керувався тим, що АТ «Державний ощадний банк України» не усунуло недоліки апеляційної скарги у встановлений судом строк.

Порядок апеляційного оскарження визначений приписами Глави 1 Розділу V ЦПК України.

Так відповідно до положень частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (статті 355 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, за змістом якої якщо якщо особа не усунула недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Суд апеляційної інстанції встановив, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року апеляційну скаргу АТ «Державний Ощадний Банк України» залишено без руху та запропоновано скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги у строк протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

В оскаржуваній ухвалі апеляційний суд зазначив, що копію ухвали Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року було доставлено до електронного кабінету АТ «Державний Ощадний Банк України» 13 серпня 2024 року о 08:54:39, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

Відповідно до приписів пункту 2 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Оскільки, останній день встановленого судом десятиденного строку припав на 23 серпня 2024 року (субота), отже відповідно до вимог частини третьої статті 124 ЦПК України переноситься на 25 серпня 2024 року (понеділок).

Ухвалу про повернення апеляційної скарги Одеський апеляційний суд постановив 26 вересня 2024 року.

Відповідно до приписів частини шостої статті 14 ЦПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Згідно з пунктом 17 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, особам, які зареєстрували Електронний кабінет в ЄСІТС, суд вручає будь-які документи у справах, у яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою.

Відповідно до пункту 37 зазначеного Положення підсистема «Електронний суд» забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених. До Електронних кабінетів користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів (далі - АСДС) та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя. Документи у справах надсилаються до Електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду, іншого органу чи установи правосуддя (далі - автоматизована система діловодства). Документи, які один з учасників справи надіслав до суду, іншого органу чи установи у системі правосуддя з використанням Електронного суду, в передбачених законодавством випадках автоматично надсилаються до Електронних кабінетів інших учасників справи чи їхніх повірених після реєстрації цих документів в АСДС або автоматизованих системах діловодства.

За змістом частини другої статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, ухвал господарського суду про надання дозволу органам Антимонопольного комітету України на проведення перевірки суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю та/або вчинення передбачених законодавством про захист економічної конкуренції процесуальних дій у вигляді проведення огляду, накладення арешту, опломбовування (опечатування), вилучення, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання.

Отже, за умови внесення виготовленого тексту ухвали від 12 серпня 2024 року Одеським апеляційним судом до автоматизованої системи документообігу суду зазначене судове рішення автоматично надсилається електронним сервісом підсистеми «Електронний суд» до зареєстрованих електронних кабінетів учасників справи та до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Інформація з Єдиного державного реєстру судових рішень містить відомості про те, що текст ухвали суду був направлений для оприлюднення 12 серпня 2024 року та був оприлюднений 14 серпня 2024 року.

Такі положення закону утворюють презумпцію доставки судового рішення до електронного кабінету особи, тобто гарантоване повідомлення особи про ухвалення окремо визначеного судового рішення у відомому їй судовому провадженні, яке може бути спростоване у визначений законом спосіб на підставі належних та допустимих доказів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц наголошено на тому, що повернення апеляційної скарги з тих підстав, що особа не виконала вимог ухвали про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, тобто ознайомилася з її змістом, але ухилилася від виконання вимог, указаних в ухвалі. Неотримання заявником копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху виключає можливість усунення особою зазначених в ній недоліків скарги в установлений судом строк.

Суд апеляційної інстанції встановив факт доставки тексту ухвали до електронного кабінету АТ «Державний ощадний банк України» за допомогою функціоналу підсистеми «Електронний суд» 13 серпня 2024 року.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Зважаючи на наведені обставини, байдужа поведінка учасника справи, що виявляється, зокрема у пасивності щодо зацікавленості ходом розгляду відомого їй судового провадження, не повинна схвалюватися судовою практикою. Навпаки, судова практика повинна стимулювати учасників справи використовувати прогресивні форми роботи.

Україна створила інформаційне поле, де зацікавлена особа легко знайде інформацію про судову справу. Функціонує Єдиний державний реєстр судових рішень. На сайті судової влади доступні персоналізовані відомості про автоматичний розподіл справ та розклад засідань. Працює підсистема «Електронний кабінет» ЄСІТС.

Схожими міркуваннями керувався Верховний Суд в ухвалі від 17 листопада 2022 року у справі № 560/5541/20, аналізуючи дії суду апеляційної інстанції щодо інформування особи про стан розгляду відомого їй судового провадження.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції правильно застосував приписи статей 185, 357 ЦПК України, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги особі, яка її подала, оскільки недоліки апеляційної скарги не були усунуті у встановлений судом десятиденний строк.

Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують та зводяться до надання суб`єктивної оцінки обставинам, які були предметом аналізу суду апеляційної інстанції, через призму особистих припущень.

Так заявник наполягає на тому, що з текстом ухвали від 12 серпня 2024 року ознайомився лише 25 вересня 2024 року з огляду на те, що до електронного кабінету зазначене судове рішення не надходило.

Відповідно до приписів статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Всупереч зазначеній норм процесуального закону заявник не надає доказів на підтвердження технічного збою в роботі підсистеми «Електронний суд» чи інших належних та допустимих доказів на підтвердження того, що текст ухвали не був доставлений до його електронного кабінету, а суд касаційної інстанції неуповноважений вважати доведеною таку обставину на підставі виключно припущень.

Колегія суддів наголошує на тому, що презумпція обізнаності покладає на учасника справи обов`язок довести незнання про повідомлення, надіслане судом. Слід виходити з принципу порядності працівників суду. Перебуваючи під присягою державного службовця, розуміючи кримінально-правові наслідки підробки, не має підстав вважати, що вони можуть фальшувати докази повідомлення. За таких умов є недостатнім лише твердження заявника, зокрема, про те, що текст ухвали не був доставлений до його електронного кабінету. Щоб спростувати зазначену презумпцію, учасник справи повинен надати відповідні докази на підтвердження такої обставини, однак таких дій АТ «Державний ощадний банк України» не вжито.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо того, що суд апеляційної інстанції надіслав учаснику справи текст ухвали у невизначений законом спосіб, оскільки право на направлення тексту судового рішення до електронного кабінету особи визначене приписами статті 272 ЦПК України, зокрема у пункті 2 частини шостої статті 272 ЦПК України визначено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Спростовуються змістом оскаржуваної ухвали доводи касаційної скарги щодо того, що суд не переконався у факті отримання ухвали заявником, в зв`язку з чим передчасно повернув апеляційну скаргу, оскільки суд апеляційної інстанції надав оцінку документам в матеріалах справи про доставку тексту ухвали від 12 серпня 2024 року до електронного кабінету АТ «Державний ощадний банк України» 13 серпня 2024 року.

За таких умов колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про необґрунтованість касаційної скарги.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому за таких підстав у відкритті касаційного провадження на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України слід відмовити.

Керуючись статтями 261, 394 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Одеського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України» про визнання кредитного договору недійсним та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним кредитного договору № 1277-н від 05 березня 2007 року та договору застави транспортного засобу від 05 березня 2007 року та за позовом ВАТ «Державний Ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Державний ощадний банк України» про розірвання кредитного договору.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров