ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/1301/24
провадження № 2/753/3316/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Каліушка Ф.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист гідності, честі та ділової репутації, спростування недостовірної інформації

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 , відповідач) про захист гідності, честі та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, у якому просив суд: визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 у дописі на персональній сторінці профілю користувача соціальної мережі «Facebook» ОСОБА_2 в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_2 : «..ОСОБА_1, які пов`язані з РФ.», «..проросійських політиків..»; зобов`язати ОСОБА_2 протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту вступу рішення в законну силу, опублікувати на персональній сторінці профілю користувача соціальної мережі «Facebook» ОСОБА_2 (адреса в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_3 ) спростування під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» наступного змісту: «Інформація поширена мною, ОСОБА_2 , про ОСОБА_1 , що міститься у моєму дописі від ІНФОРМАЦІЯ_1, розміщеному за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що ОСОБА_1 , пов`язаний з РФ та є проросійським політиком є недостовірною та не відповідає дійсності»; зобов`язати ОСОБА_2 протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту вступу рішення в законну силу видалити допис з недостовірною інформацією про ОСОБА_1 , розміщений ІНФОРМАЦІЯ_1 на персональній сторінці профілю користувача соціальної мережі «Facebook» ОСОБА_2 за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_2. Також просила стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) грн., 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги та 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три гривні) 60 копійок витрат на судовий збір.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що поширена інформація є оціночними судженнями та має фактологічне підгрунтя, яким є публікації в мережі Інтернет на веб-сайтах ЗМІ. Зазначив про недоведеність позовних вимог.

Представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що інформацію, поширену відповідачем про позивача, можна перевірити на предмет її істинності та дійсності; вона не підпадає під ознаки критики; в оспорюваній інформації відсутня оцінка дій, суб`єктивна думка, припущення, переконання, тому поширена інформація є фактичними твердженнями, які не відповідають дійсності і підлягають визнанню недостовірними та спростуванню. Також зазначила, що жодна з публікацій, розміщених в мережі Інтернет на веб-сайтах ЗМІ, на які у відзиві посилається відповідач, не є доказом та не підтверджує достовірність оспорюваної у справі інформації або її оціночний характер.

Дослідивши матеріали справи, заяви сторін по суті справи, суд приходить до висновку задоволення позовних вимог в повному обсязі, з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

В силу стст. 21, 28 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. Кожен має право на повагу до його гідності.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до Преамбули Загальної Декларації прав людини визнання гідності, яка властива всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру.

За змістом ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Частиною четвертою статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У відповідності до частини першої статті 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. А згідно абзацу першого частини другої цієї статті фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.

При цьому, частиною першою статті 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно абзацу першого частини четвертої статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Частиною сьомою статті 277 ЦК України передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на сторінці профілю користувача соціальної мережі «Facebook» ОСОБА_2 за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_2 було розміщено допис, в якому поширено інформацію про ОСОБА_1 : «На словах борються з ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_5 , ОСОБА_11, ОСОБА_6 , ОСОБА_1, які пов`язані з РФ. А на ділі санкцій нема і майно у проросійських політиків не забирають».

Факт поширення інформації підтверджуються Звітом за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет від 02.01.2024 р. № 1/2024-ЗВ, складеним Дочірнім підприємством «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес», та не заперечується відповідачем, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України вказана обставина доказуванню не підлягає, оскільки визнається відповідачем.

В дописі ОСОБА_2 , розміщеному на веб-сайті Facebook вказується прізвище « ОСОБА_1 », що свідчить про поширення інформації про позивача.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач вказував, що поширена відповідачем інформаціє є недостовірною, дискредитує позивача, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки формує в українському суспільстві негативне сприйняття позивача, як особи, яка пов`язана з РФ - країною, що розв`язала повномасштабну військову агресію проти України.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, приходить до наступних висновків.

Згідно з пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно статті 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Відповідно до частини другої статті 10 Конвенції здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

За змістом ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Згідно з частиною другою ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).

Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року).

Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 травня 2019 року у справі № 591/7099/16-ц.

Зі змісту інформації, поширеної відповідачем в дописі на сторінці у соціальній мережі Facebook, про позивача: «..ОСОБА_1, які пов`язані з РФ..», «..проросійських політиків..» вбачається, що ОСОБА_2 у стверджувальній формі застосовує до позивача характеристику «проросійський політик» та особа, яка «пов`язана з РФ», чим фактично прирівнює позивача до особи, яка в умовах повномасштабної військової агресії РФ проти України вчинили або причетна до вчинення діянь, що містять ознаки кримінального правопорушення за Кримінальним кодексом України, що може сприйматися підписниками та читачами ОСОБА_2 , як достовірна інформація, в яку можна вірити.

Допис в цілому містить послідовний і лаконічний виклад відповідачем переліку прізвищ осіб, серед яких і прізвище позивача, яких він називає «пов`язаними з РФ» та зазначає, що «санкцій немає і майно у проросійських політиків не конфісковане», що загалом може бути витлумачене як те, що містить перевірені відповідачем фактичні дані про те, що до позивача, як проросійського діяча, пов`язаного з РФ є підстави для застосування санкцій та конфіскації майна, що не є провокативним перебільшенням автором у формі суб`єктивних суджень.

Суд враховує, що позивач, як публічна особа, має бути більш відкритим до прийнятної критики, ніж приватна особа, та виявляти більший рівень терпіння до уваги журналістів і всього суспільства до кожної його дії.

Разом з тим, поширена відповідачем інформація виходить за межі прийнятної для публічної особи критики і не є оціночними судженнями відповідача, а є констатацією фактів про пов`язаність позивача з РФ, проросійську діяльність, і відповідно можливу причетність до порушення позивачем законодавства, які можуть і мають бути доведені належними доказами.

Судом встановлено, що позивач не є стороною жодного кримінального провадження, до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває, йому не повідомлялося про підозру, не складались обвинувальні акти, будь-які обмежувальні заходи, передбачені КПК України відносно нього не застосовуються, що підтверджується інформацією, отриманою від Генеральної прокуратури України, Служби Безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України.

Наведеними доказами підтверджується, що позивач не притягався до кримінальної відповідальності і не є підозрюваним, обвинуваченим чи підсудним у будь-якому кримінальному провадженні.

Доказів правдивості поширеної інформації або належності її до категорії оціночних суджень відповідач не надав, а матеріали справи таких не містять.

Отже, суд приходить до висновку, що інформація про пов`язаність позивача з РФ та про те, що позивач «проросійський політик», сприймається, як здійснення позивачем діяльності на боці та в інтересах РФ, що фактично може кваліфікуватися, як причетність позивача до вчинення дій проти національних інтересів, суверенітету та територіальної цілісності України, чи з метою сприяння та підтримки країни-агресора - Росії, є недостовірною та містить неправдиві дані.

Враховуючи баланс прав на свободу слова, на повагу до гідності та честі особи, а також презумпцію невинуватості, суд приходить до висновку про визнання недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію інформації стосовно ОСОБА_1 , поширеної ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 в дописі на сторінці у соціальній мережі Facebook, за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: «..ОСОБА_1, які пов`язані з РФ.», «..проросійських політиків..», оскільки зазначена інформація містить фактичні твердження та формує негативну соціальну оцінку позивача.

Таким чином, суд погоджується з тим, що поширена інформація є негативною, оскільки, її зміст вказує на те, що розповсюдження такої інформації створює негативні наслідки для позивача, ставить під сумнів дотримання ним законодавства України та його моральних якостей.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною і спростовується особою, яка її поширила.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 передбачено, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Оспорювана інформація не відповідає дійсності, оскільки не підтверджується наданими суду доказами, є негативною, створює негативне уявлення про позивача та безпосередньо порушує його особисті немайнові права і завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації.

Виходячи з встановлених обставин справи та положень законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відносно позивача було поширено відомості, що не відповідають дійсності, викладені неправдиво, мають виражений негативний характер, а також принижують ділову репутацію останнього, тобто порушують немайнові права позивача, а тому підлягають визнанню такими, що не відповідають дійсності.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що поширена інформація: «..ОСОБА_1, які пов`язані з РФ.», «..проросійських політиків..», є недостовірною, негативною, порушує особисті немайнові права позивача, тому порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом її спростування, згідно з визначеним статтею 277 ЦК України порядком.

Вирішуючи питання про спосіб спростування інформації, яка підлягає визнанню недостовірною, суд враховує, що обраний позивачем спосіб спростування поширеної відповідачем недостовірної інформації шляхом зобов`язання відповідача розмістити протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту набрання рішенням у даній справі законної сили опублікувати на персональній сторінці профілю користувача соціальної мережі «Facebook» ОСОБА_2 (адреса в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_3 ) спростування під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» наступного змісту: «Інформація поширена мною, ОСОБА_2 , про ОСОБА_1 , що міститься у моєму дописі від ІНФОРМАЦІЯ_1, розміщеному за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що ОСОБА_1 , пов`язаний з РФ та є проросійським політиком є недостовірною та не відповідає дійсності», найбільш наближений до способу поширення, та такий, що сприяє відновленню порушеного немайнового права позивача.

Згідно ч. 2 ст. 278 ЦК України, якщо особисте немайнове право фізичної особи порушене в номері (випуску) газети, книзі, кінофільмі, теле-, радіопередачі тощо, які випущені у світ, суд може заборонити (припинити) їх розповсюдження до усунення цього порушення, а якщо усунення порушення неможливе, - вилучити тираж газети, книги тощо з метою його знищення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 квітня 2022 року у справі № 748/2794/20 (провадження № 61-13474св21) зазначено, що: «Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб».

Якщо особисте немайнове право фізичної особи порушене в номері (випуску) газети, книзі, кінофільмі, теле-, радіопередачі тощо, які випущені у світ, суд може заборонити (припинити) їх розповсюдження до усунення цього порушення, а якщо усунення порушення неможливе, - вилучити тираж газети, книги тощо з метою його знищення (частина друга статті 278 ЦК України).

Тлумачення частини другої статті 278 ЦК України свідчить, що з метою захисту особистого немайнового права, законодавець допускає застосування різних способів захисту. У разі поширення інформації в мережі Інтернет, яка порушує особисте немайнове право особи, вимога про видалення статті з мережі Інтернет є належним способом захисту.

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Враховуючи, що допис відповідача, який містить недостовірну інформацію про позивача є загальнодоступним у мережі Інтернет та може бути скопійований, передрукований, і в подальшому розповсюджений, ефективним способом захисту порушених особистих немайнових прав є зобов`язання відповідача видалити допис з недостовірною інформацією про позивача.

Розподіл судових витрат між сторонами.

За змістом статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина восьма, дев`ята статті 139 ЦПК України).

Згідно з положеннями частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтувати наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 14-382цс19.

Представник позивача в позовній заяві зазначила попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, серед витрати на професійну правничу допомогу, які заявлені до стягнення, та надала докази наданих послуг, а також понесених витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги відповідно до Договору № 03-0709/2023 про надання правничої допомоги від 07.09.2023 р., укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Косіновою Г.В.

На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи надані: засвідчена копія Договору № 01-0201/2024 про надання правничої допомоги від 02 січня 2024 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Косіновою Г.В.; засвідчена копія Додатку № 1 до Договору № 01-0201/2024 про надання правничої допомоги від 02.01.2024 року із розрахунком вартості надання послуг адвоката; оригінал ордеру серії АІ № 1521469 від 03.01.2024 року на представництво інтересів у Дарницькому районному суді міста Києва; засвідчена копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2966/10; засвідчена копія рахунку № 1-01-0201/2024 від 03.01.2024 року на суму 70 000 грн.; засвідчена копія рахунку № 2-01-0201/2024 від 03.01.2024 року на суму 4 500 грн.; засвідчена копія електронної платіжної інструкції ОСОБА_1 № 3688484 від 03.01.2024 року на суму 70 000 грн. з призначенням платежу «Оплата правничоі? допомоги по договору 01-0201/2024 від 02 січня 2024»; засвідчена копія Акту № 1-01-0201/2024 приймання-передачі від 03.01.2024 р. за договором №01-0201/2024 від 02.01.2024 року; засвідчена копія виписки від 04.01.2024 р. з особового рахунку адвоката Косінової Г.В. у АТ «ОТП БАНК» за період з 03.01.2024 р. по 04.01.2024 р., яка підтверджує надходження на банківський рахунок адвоката Косінової Г.В. від ОСОБА_1 оплати правничої допомоги згідно договору № 01-0201/2024 від 02 січня 2024 р. у сумі 70 000 грн. та оплату витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги у сумі 4 500 грн.

Також на підтвердження розміру суми витрат, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, представником позивача надані: засвідчена копія Договору про надання послуг № 1/2024 від 02.01.2024 року, укладеного між Дочірнім підприємством «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр номерів і адрес» та Косіновою Г.В. про надання послуг з видачі Звітів за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет; засвідчена копія рахунку на оплату № 1-3368 від 02.01.2024 року на суму 4 500 грн. з надання послуг: підготовку Звіту за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет (базова послуга); засвідчена копія квитанції № А701-Т278-3МХН-Н8АО від 02.01.2024 року про оплату Косіновою Г.В. на користь ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр номерів і адрес» 4 500 грн.; засвідчена копія листа адвоката Косінової Г.В. від 03.01.2024 р. на адресу ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» про врахування оплати, проведеної відповідно до квитанції № А701-Т278-3МХН-Н8АО від 02.01.2024 р. оплатою за рахунком № 1-3368 від 02.01.2024 р.; засвідчена копія Протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, яким підписано лист адвоката Косінової Г.В. від 03.01.2024 р. на адресу ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» щодо оплати рахунку №1-3368 від 02.01.2024 р.; засвідчена копія Акту наданих послуг № 1-1/2024 від 02.01.2024 р. на підставі Договору про надання послуг № 1/2024 від 02.01.2024 року, укладеного між Дочірнім підприємством «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр номерів і адрес» та Косіновою Г.В. , рахунку на оплату № 1-3368 від 02.01.2024 року; засвідчена копія Акту № 1-01-0201/2024 приймання-передачі за договором №01-0201/2024 від 02.01.2024 року; засвідчена копія рахунку № 2-01-0201/2024 від 03.01.2024 року на суму 4 500,00 грн.; засвідчена копія електронної платіжної інструкції ОСОБА_1 № 3695957 від 03.01.2024 року на суму 4 500,00 грн.; засвідчена копія виписки від 04.01.2024 р. з особового рахунку адвоката Косінової Г.В. у АТ «ОТП БАНК» за період з 03.01.2024 р. по 04.01.2024 р., яка підтверджує надходження на банківський рахунок адвоката Косінової Г.В. оплати витрат адвоката на правничу допомогу згідно договору № 01-0201/2024 від 02 січня 2024 у сумі 4 500,00 грн. від ОСОБА_1 .

Загальна сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, які він просить стягнути з відповідача становить 70 000 (сімдесят тисяч) грн., а також 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) грн. витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, та судовий збір за подання позову у розмірі 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн. 60 коп.

Види правничої допомоги адвоката, витрат, про відшкодування яких у справі заявлено вимогу, відповідають умовам Договору про надання правничої допомоги, положенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і ЦПК України.

Правничу допомогу адвоката у даній справі надано тим адвокатом, з яким укладено відповідний договір.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Надання правничої допомоги та витрати підтверджені відповідними доказами, доведені відповідними належними документами (договори, акти приймання-передачі, рахунки, платіжні документи про оплату наданої правничої допомоги, виписки з особового рахунку тощо).

Таким чином, заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу у справі є обґрунтованим та відповідає, зокрема вимогам ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», стст. 133, 137, 141 ЦПК України.

Виходячи з критеріїв реальності та розумності, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу у справі є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України.

Відповідачем не надано заперечень щодо розміру заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу адвоката.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 70 000 (сімдесяти тисяч) грн, 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) грн. витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, та судовий збір за подання позову у розмірі 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн. 60 коп.

На підставі викладеного та керуючись стст. 12, 19, 48, 81, 89, 92, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист гідності, честі та ділової репутації, спростування недостовірної інформації - задовольнити.

Визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 у дописі на персональній сторінці профілю користувача соціальної мережі «Facebook» ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_2: «..ОСОБА_1, які пов`язані з РФ.», «..проросійських політиків..».

Зобов`язати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту вступу рішення в законну силу, опублікувати на персональній сторінці профілю користувача соціальної мережі «Facebook» ОСОБА_2 (адреса в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_3 ) спростування під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» наступного змісту: «Інформація поширена мною, ОСОБА_2 , про ОСОБА_1 , що міститься у моєму дописі від ІНФОРМАЦІЯ_1, розміщеному за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що ОСОБА_1 , пов`язаний з РФ та є проросійським політиком є недостовірною та не відповідає дійсності».

Зобов`язати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту вступу рішення в законну силу видалити допис з недостовірною інформацією про ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), розміщений ІНФОРМАЦІЯ_1 на персональній сторінці профілю користувача соціальної мережі «Facebook» ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) за адресою в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн. 60 коп. витрат на судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) грн. та 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) грн. витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.

Дата складення та підписання повного тексту рішення 20.06.2024 р.