Номер провадження: 22-ц/813/3079/24
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Лозко Ю.П.

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

встановив:

У червні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним вище позовом, у якому просила встановити факт її проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 липня 1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 , а з 14 січня 210 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Позов обґрунтовано тим, що позивачка та ОСОБА_2 познайомились 17 червня 1993 року у Молдові та почали проживати разом у його квартирі з 01 липня 1993 року за адресою: АДРЕСА_1 .

У 1996 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повінчались.

Наприкінці 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , продавши належне їм нерухоме майно у Молдові, переїхали у м. Одеса, де спочатку проживали, орендуючи квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

У 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали громадянство України.

04 червня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали квартиру, яку раніше орендували за адресою: АДРЕСА_2 , яку оформили на ОСОБА_1 , у якій останній зареєстрував своє місце проживання.

27 липня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали квартиру, за адресою: АДРЕСА_3 , яку оформили на ОСОБА_2 , де останній зареєстрував своє місце проживання.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 14 січня 2010 року та по день смерті останнього проживали у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

За час проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини, ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет та витрати, крім того всі свята проводили в колі рідних та друзів.

Позивачка зазначає, що похованням ОСОБА_2 займалась вона та її онук. Для прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_2 їй необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на обставини якими обґрунтовується позов, вказує про неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ненадання належної оцінки доказам, наданим позивачкою на підтвердження заявлених позовних вимог, що містяться у матеріалах справи, що призвело до помилкового висновку суду про відмову в задоволенні її позову з підстав наведених в оскаржуваному рішенні, тому просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким встановити факт її проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 липня 1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, скаржниця наполягає на тому, що судом не було надано належної оцінки усім доказам по справі.

У судове засідання учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не у повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту її проживання із ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю з 01 січня 2004 року до часу відкриття спадщини, а тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до чч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом

Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (пункт 5 частини першої статті 315 ЦПК України).

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України).

За змістом частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити такі факти: спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року N 554/8023/15-ц).

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Пунктом рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неможливості застосування до спірних правовідносин, що виникли до 2004 року положень пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України, оскільки, до сімейних відносин, які існували до набрання 01 січня 2004 року чинності СК України норми останнього застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, які виникли після набрання ним чинності. Кодекс про шлюб та сім`ю України (1970 року), який діяв в Україні до 2004 року не передбачав можливості встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, натомість встановлював обов`язковість його реєстрації у державних органах реєстрації актів громадянського стану шлюб (ч. 2ст. 6 цього Кодексу).

Також колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про ненадання позивачкою належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 у період з 01 січня 2004 року по січень 2010 року, оскільки єдиним наданим доказам наданим позивачкою, що стосується цього періоду є копія свідоцтва про таїнство вінчання від 12 серпня 1996 року (а.с. 27), яке у розумінні ст. 80 ЦПК України, не є достатнім доказом, який би дав змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Водночас, перевіривши матеріали справи, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведення позивачкою факту її проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_4 , з огляду на таке.

Так, з матеріалів справи убачається, що у червні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом, у якому просила встановити факт її проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 липня 1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 , а з 14 січня 210 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , що необхідний їй для отримання спадщини, яка відкрилась після його смерті (квартири АДРЕСА_5 , яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири р. 885 від 27.07.2010 року (а.с. 23, 24-25).

На підтвердження обставин спільного проживання з ОСОБА_2 з позивачкою надані:

копії спільних фотознімків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 29-34),

копію свого паспорту, із зазначенням відомостей про зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 з 10 вересня 2010 року (а.с.9-10),

довідку лікаря ОСОБА_3 про те, що 28.04.2020 року ОСОБА_2 був оглянутий лікарем за адресою: АДРЕСА_2 , звідки його було госпіталізовано (а.с. 17),

укладений позивачкою договір замовлення від 01 травня 2021 року на поховання ОСОБА_2 (а.с. 19),

копія свідоцтва про поховання ОСОБА_2 № НОМЕР_1 , виданого ОСОБА_1 (а.с. 20),

акт про спільне проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 з січня 2010 року по квітень 2021 року, підписаний

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с. 26),

копія свідоцтва про таїнство вінчання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 12 серпня 1996 року (а.с. 27).

Крім того, у судовому засіданні судом першої інстанції, за клопотанням позивачки, було допитан ісвідки ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (а.с.163-166).

Так свідок ОСОБА_6 повідомила суду, що знала ОСОБА_2 та ОСОБА_1 оскільки була їх сусідкою у будинку АДРЕСА_6 та підтвердила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали разом у кв. АДРЕСА_7 .Сталінграду у м Одеса протягом останній 12 років.

Свідок ОСОБА_8 повідомила суду, що є сусідкою позивачки та ОСОБА_2 по сходовому майданчику цього будинку з 2010 року, та підтвердила, що по день смерті останнього, який помер від Сovid-2019, проживали разом у кв. АДРЕСА_7 .Сталінграду у м Одеса, при цьому свідок ніколи не цікавилась сімейним статусом сусідів, але припускала, що вони є чоловіком та дружиною.

Дійсно, як зазначено судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні суду, лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (див. постанову Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20), водночас висновки у цій справі і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними.

Так, виходячи зі встановлених у справі обставин та оцінюючи надані суду докази у їх сукупності, колегія суддів виснує, що обставини, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимог підтверджуються не тільки показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та копіями спільних фотознімків, а і довідкою лікаря ОСОБА_3 (а.с. 17), паспортом позивачки із зазначенням відомостей про зареєстроване місце проживання (а.с.9-10), договором замовленням від 01 травня 2021 року на поховання (а.с. 19), копією свідоцтва про поховання (а.с. 20), актом про спільне проживання (а.с. 26), копією свідоцтва про таїнство вінчання (а.с. 27), які узгоджуються між собою та у сукупності підтверджують факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивачки та ОСОБА_2 з січня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що призвело до помилкового висновку про відмову у задоволенні позовну у повному обсязі з підстав наведених у змісті оскаржуваного рішення.

Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (N 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) N 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, апеляційний суд зауважує, шо інші доводи учасників справи, окрім проаналізованих, не вимагають детальної відповіді або спростування, оскільки не вливають та вирішення справи по суті.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.3. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржуване рішення скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивачки та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з січня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з січня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою:

АДРЕСА_2 .

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 03 червня 2024 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова