ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1312/24 Справа № 702/484/24 Категорія: на ухвалу Головуючий по 1 інстанції Нейло І.М. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Карпенко О.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

відповідачі Комунальне підприємство «Теплокомуненерго» міста Монастирище, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ;

особа, що подала апеляційну скаргу ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Теплокомуненерго» міста Монастирище, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в :

13 травня 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 про захист прав споживачів.

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 29 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без руху з підстав не сплати судового збору.

На виконання ухвали суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплатили судовий збір кожен з них за позовну вимогу про визнання недійсним рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку. За вимогу про відшкодування моральної шкоди судовий збір не сплатили, вважаючи, що в цій частині спір стосується захисту прав споживачів, тому судовий збір сплачуватися не може, про що подали відповідну заяву від 12 червня 2024 року до суду.

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто позивачам.

Ухвала районного суду мотивована тим, що позивачі не в повній мірі виконали вимоги ухвали від 29 травня 2024 року про залишення позовної заяви без руху, а саме сплату судового збору за подачу позовної заяви.

Наслідки не виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачам було роз`яснено, тому суд застосував положення ч. 3 ст. 185 ЦПК України та визнав позовну заяву неподаною і повернув її позивачам.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 12 червня 2024 року та направити справу для розгляду до суду першої інстанції в іншому складі суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд в ухвалі про повернення позовної заяви неправильно застосував норми ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки позовні вимоги щодо визнання рахунків такими, що не відповідають чинному законодавству, визнання боргу з постачання теплової енергії безпідставним, зобов`язання КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище списати борг та відшкодувати моральну шкоду випливають з правовідносин про надання послуг та підпадають під пряму дію ЗУ «Про захист прав споживачів». Тому, пільга щодо звільнення від сплати судового збору при поданні таких позовних вимог повинна бути застосована судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду не відповідає вказаним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 травня 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися в суд до відповідачів з позовом про захист прав споживачів. З прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивачі просили суд визнати рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 , що оформлене протоколом від 23 вересня 2020 року незаконним та недійсним. Крім того, іншими вимогами прохальної частини позовної заяви є: визнати рахунки по о/р НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 року по 31 жовтня 2023 року такими, що не відповідають чинному законодавству, визнати борг з надання послуг з постачання теплової енергії безпідставним, зобов`язати КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище списати борг за надання послуг та стягнути моральну шкоду.

Залишаючи позовну заяву без руху, Монастирищенський районний суд Черкаської області в своїй ухвалі від 29 травня 2024 року дійшов висновку, що позивачі повинні сплачувати судовий збір за позовну вимогу про визнання рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку, що оформлене протоколом від 23 вересня 2020 року незаконним та недійсним в сумі по 1 211 грн. 20 коп. кожен та за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди в сумі по 1 211 грн. 20 коп. кожен. При цьому, судом зазначено, що ЗУ «Про захист прав споживачів», на який позивачі посилаються в своїй позовній заяві не може бути застосований до спірних правовідносин, що виникли між сторонами, а відтак у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 немає пільг звільнення від сплати судового збору за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди.

Виконуючи вимоги ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху від 29 травня 2024 року, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду заяву (а.с. 99) з доданими квитанціями про сплату судового збору у визначеному судом розмірі в сумі 1 211 грн. 20 коп. кожний за звернення до суду з вимогою про визнання рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 , що оформлене протоколом від 23 вересня 2020 року незаконним та недійсним.

Визнаючи позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 неподаною та повертаючи її, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не усунули недоліки, вказані в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху, сплативши судовий збір лише за частину позовних вимог та зазначаючи, що споживачі звільнені від сплати судового збору за подання позову про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої лише внаслідок недоліків продукції, тому підстав для звільнення їх від сплати судового збору за подачу позовної заяви з урахуванням положень статті 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» суд не вбачав.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Статтею 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначені права та обов`язки споживачів під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України.

Згідно із частинами першою, другою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини третьої статті 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Отже, вказана пільга щодо сплати судового збору підлягає застосуванню лише у випадку коли позивач пред`явив позовні вимоги, пов`язані з порушенням його прав саме як споживача послуг - у даному випадку житлово-комунальних.

Відповідач КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище Черкаської області є надавачем послуг з централізованого опалювання та обслуговування внутрішньобудинкових мереж для приміщень, що знаходяться в м. Монастирище, в тому числі й до будинку позивачів, що підтверджується досудовим попередженням № 161 від 17 червня 2020 року (а.с. 20), що додане до позовної заяви.

Таким чином, між сторонами встановились відносини, що регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» з надання та споживання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових мереж.

Позивачами заявлено в позовній заяві вимогу про визнання рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку, що оформлене протоколом від 23 вересня 2020 року незаконним та недійсним, за яку сплачено судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. кожним з них, що підтверджується квитанціями (а.с. 101).

Іншими вимогами позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 визначено визнання рахунків такими, що не відповідають чинному законодавству, визнання боргу з постачання теплової енергії безпідставним, зобов`язання КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище списати борг та відшкодувати моральну шкоду.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (де предметом спірних правовідносин було надання послуг газопостачання, а позовні вимоги заявлені позивачем були подібними до тих, що заявлені позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) зазначила, що позивач у такій категорії справ є споживачем наданих послуг. Верховний суд зазначив, що заявлені позивачем вимоги про визнання безпідставним боргу, а також зобов`язання списати з особового рахунку борг є належним способом захисту інтересу позивача від юридичної невизначеності у спорах про надання житлово-комунальних послуг та способом захисту права споживача на мирне володіння майном (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод). В пункті 90 вказаної постанови, який стосується розподілу судових витрат Велика Палата Верховного Суду зазначила, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів».

Отже, враховуючи зміст прохальної частини позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , колегія суддів вважає, що районний суд помилково не врахував, що спірні правовідносини між стороною позивачів та відповідачем КП «Теплокомуненерго» м. Монастирище виникли з приводу надання житлово-комунальних послуг. Пред`явлення позову споживачами таких послуг в редакції, що викладена в позовній заяві (зокрема прохальній частині) дає підстави суду для застосування положення частини третьої статті 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та враховуючи фундаментальний принцип безперешкодного доступу до правосуддя, визначений Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (п. 1 ст. 6), апеляційний суд вважає, що постановлена 19 червня 2024 року Монастирищенським районним судом Черкаської області ухвала про повернення позовної заяви підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України (порушення норм процесуального права).

Оскільки в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила направити матеріали справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі суду, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки повноваженнями апеляційного суду при застосуванні п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України не передбачено змінювати склад суду першої інстанції, що визначений для розгляду конкретної справи.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19 червня 2024 року скасувати, а матеріали цивільної справи № 702/484/24 повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді