Провадження № 2/344/4078/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Атаманюка Б.М.

секретаря судового засідання Солонинко С.А.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 18.09.2024 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Позов обгрунтовувала тим, що 22 травня 2010 року зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 . В даному шлюбі у них з відповідачем народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із позивачем. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 24.04.2024 року шлюб між сторонами розірвано. За період спільного проживання в шлюбі, вони придбали квартиру площею 70.4 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , та комору площею 3.3 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , приміщення LХХ. Право власності на дане майно зареєстровано за відповідачем у 2022 році. На даний час, між сторонами не досягнуто згоди щодо визнання за позивачем права власності на частку в спільному майні подружжя в добровільному порядку, у зв`язку із чим позивач звертається з даним позовом до суду. Позивач вважає, що оскільки їхня неповнолітня донька проживає разом із нею, та позивач самостійно утримує її, то розмір її частки повинен становити 2/3 частини на майно придбане у шлюбі, для подальшого забезпечення майбутнього дитини.

На підставі зазначеного, позивач просила суд, визнати за нею у порядку поділу спільного майна подружжя право власності в розмірі 2/3 (дві третіх) частини на квартиру, площею 70.4 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , та визнати за ОСОБА_1 , у порядку поділу спільного майна подружжя право власності в розмірі 2/3 (дві третіх) частини на комору площею 3.3 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , приміщення LХХ.

Відповідач ОСОБА_2 скористався правом подання відзиву на позов, в якому позовні вимоги визнав частково, вважає, що їхні частки в квартирі та коморі є рівними, а посилання позивача на те, що вона самостійно утримує їх неповнолітню дочку не відповідає дійсності. Відповідач щомісячно перераховує грошові кошти на утримання дочки. Просив суд позовні вимоги задовольнити частково, визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за позивачем право власності на 1/2 частину на квартиру, площею 70.4 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , та 1/2 частину на комору площею 3.3 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , приміщення LХХ. Щодо судових витрат позивача на правову допомогу, то просив суд зменшити вказані витрати до 1000 грн.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.10.2024 закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник у судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача адвоката Говзана М.М. до суду надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, справу розглядати без участі позивача та представника.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Представник відповідача адвокат Челій-Пушкар О.І. подала до суду заяву в якій просила суд розгляд справи проводити без участі відповідача та представника за наявними матеріалами справи та відзивом відповідача.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 22 травня 2010, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 24.04.2024 розірвано (а.с.5-6).

В даному шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із позивачем.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за відповідачем ОСОБА_2 28.09.2022 зареєстровано право власності на квартиру, площею 70.4 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 та комору площею 3.3 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , приміщення LХХ (а.с.7-12).

Між сторонами виникли спірні правовідносини щодо визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділу майна подружжя, що регулюються відповідними нормами СК України, які суд і застосовує при вирішенні цього спору між сторонами.

Згідно змісту глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Згідно із частиною 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 21.07.2021 у справі № 591/692/19, тлумачення ст. 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом з тим, така презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( ч. 1 ст. 70 СК України).

Як встановлено судом, у період зареєстрованого шлюбу між сторонами ними набуто спільне нерухоме майно подружжя, а саме квартиру, площею 70.4 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 та комору площею 3.3 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , приміщення LХХ.

Отже, за таких обставин, суд приходить до висновку, що вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягає поділу.

Щодо вимоги позивача про відступлення від принципу рівності часток сторін щодо даного нерухомого майна, позивач посилалась на самостійне утримання неповнолітньої дочки, то суд зазначає наступне.

Згідно п.п.4-5, п. 30 при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1ст. 60 СК).

За правилами статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно долучених відповідачем ОСОБА_2 копій квитанцій про переказ коштів на рахунок дочки ОСОБА_3 встановлено, що з 01.03.2024 по 11.10.2024 відповідач щомісячно переховує кошти на утримання дочки (а.с.24-29), що спростовує доводи позивачки про самостійне утримання дитини.

За таких обставин справи, суд не вбачає наявності правових підстав, визначених ч.3 ст.70 СК України, для відступлення від рівності часток у спільному майні подружжя, та приходить до висновку, що частки сторін у спірному майні є рівними.

Таким чином, позов підлягає до часткового задоволення, а саме квартиру, площею 70.4 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , та комору площею 3.3 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , приміщення LХХ, слід визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири, площею 70.4 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , та на 1/2 (одну другу) частину комори площею 3.3 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , приміщення LХХ.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.57, 60, 69-71 СК України, ст. 325, 368, 372 ЦК України, ст. 13, 81, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру, площею 70.4 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , та комору площею 3.3 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , приміщення LХХ.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири, площею 70.4 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 (одну другу) частину комори площею 3.3 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , приміщення LХХ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення виготовлено та підписано 18.11.2024.

Суддя Богдан АТАМАНЮК