Дата документу 06.11.2024 Справа № 332/1495/23
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 332/1495/23 Пр. № 22-ц/807/1886/24Головуючий у 1-й інстанції: Сінєльнік Р.В. Повний текст складено: 22.07.2024 року. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.,

за участі секретаря Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ЗАПОРІЗЬКОГО ОБЛАСНОГО ЦЕНТРУ ЗАЙНЯТОСТІ про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з вищезазначеним позовом (т.с.1 а.с.1-21), який в подальшому уточнила (т.с.1 а.с.28-31) та в якому просила: - поновити її на роботі в ЗАПОРІЗЬКОМУ ОБЛАСНОМУ ЦЕНТРУ ЗАЙНЯТОСТІ з дати звільнення на посаді провідного бухгалтера; - стягнути з ЗАПОРІЗЬКОГО ОБЛАСНОГО ЦЕНТРУ ЗАЙНЯТОСТІ на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі; - стягнути з ЗАПОРІЗЬКОГО ОБЛАСНОГО ЦЕНТРУ ЗАЙНЯТОСТІ спричинену моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що 28.02.2023р. наказом ЗАПОРІЗЬКОГО ОБЛАСНОГО ЦЕНТРУ ЗАЙНЯТОСТІ від 17.02.2023 № 110-к позивачку звільнено з посади провідного бухгалтера сектору обліку розрахунків з підзвітними особами та заробітної плати відділу бухгалтерського обліку ЗАПОРІЗЬКОГО ОБЛАСНОГО ЦЕНТРУ ЗАЙНЯТОСТІ на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку зі скороченням штату працівників. Вважає своє звільнення незаконним, таким що не відповідає вимогам чинного законодавства з таких підстав. Жодної інформації щодо наявних вакантних посад в Запорізькому обласному центрі зайнятості у цей період позивачка не отримувала. Пізніше позивачка дізналась про наявність постійної вакантної посади провідного бухгалтера сектору обліку розрахунків з дебіторами і кредиторами та матеріально - технічного забезпечення відділу бухгалтерського обліку ЗАПОРІЗЬКОГО ОБЛАСНОГО ЦЕНТРУ ЗАЙНЯТОСТІ і про те, що після звільнення позивачки на цю посаду було прийнято іншого працівника. Вважає, що згідно ст.ст. 42, 42-1 КЗпП України як працівник відділу бухгалтерського обліку, вона мала переважне право на зарахування на вищезазначену вакантну посаду, оскільки вона відповідає її кваліфікації та спеціальності бухгалтера, є аналогічною за обсягом посадових обов`язків і функціонального навантаження тій посаді, з якої звільнено позивачку. Окрім того, позивачка вже займала зазначену посаду у період з 22.10.2018 по 13.01.2019. За час трудової діяльності позивачка проходила підвищення кваліфікації, що підтверджується відповідним свідоцтвом, а також неодноразово отримувала заохочення за свою роботу, про що є записи у трудовій книжці. За весь період своєї роботи позивачка не мала жодного дисциплінарного стягнення. З метою захисту своїх порушених прав 15.03.2023 позивачка прийшла на особистий прийом до директора ЗАПОРІЗЬКОГО ОБЛАСНОГО ЦЕНТРУ ЗАЙНЯТОСТІ ОСОБА_2 , під час якого їй повідомили, що роботи для неї немає. Вважає, що такими діями відповідач завдав позивачці моральної шкоди, адже він не враховуючи професійні якості позивачки, проігнорував її, як небажаного працівника. Незважаючи на її багаторічну працю в інтересах організації, відповідач залишив позивачку без роботи. Частиною 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Ст. 42-1 КЗпП України передбачено що працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), пунктом 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо роботодавець проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Переважне право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу надається особам, зазначеним у статті 42 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених колективним договором.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. З ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Всупереч вищенаведених норм законодавства жодної вакантної посади на підприємстві позивачці не пропонувалось.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Ст. 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування роботодавцем моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Ч. 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. Оскільки наказ про звільнення отримано позивачкою 28.02.2023, строк звернення до суду нею не пропущений.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Сінєльніка Р.В. (т.с.1 а.с.23). Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.24) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с.2 а.с.159)витребувано у відповідача інформацію, чи була позивачка ОСОБА_1 державним службовцем протягом роботи в ЗАПОРІЗЬКОМУ ОБЛАСНОМУ ЦЕНТРІ ЗАЙНЯТОСТІ, а також чи отримувала вона доплати за ранг державного службовця протягом роботи у вказаній установі.

На виконання вищезазначеної ухвали суду відповідач надав витребувану інформацію (т.с.2 а.с.160-162).

Судом першої інстанції надіслано запит відповідачу (т.с.2 а.с.199) щодо надання суду: - довідки про середній заробіток ОСОБА_1 за період з моменту звільнення до моменту пред`явлення нею позову (27.03.2023); - довідки про середній заробіток ОСОБА_1 за період з моменту звільнення до 17.07.2024 року.

На виконання вищезазначеного запиту суду відповідач надав витребувану інформацію (т.с.2 а.с.201-205).

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2024 року (т.с.2 а.с.215-223) в задоволенні позовних вимог позивача у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (т.с.3 а.с.1-20) просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В автоматизованому порядку 20.08.2024 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Подліянову Г.С.(т.с.3 а.с.21). Ухвалою апеляційного суду від 21.08.2024 року (т.с.3 а.с.22) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 28.08.2024 року (т.с.3 а.с.25). Ухвалою апеляційного суду скаргу апелянта залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків (т.с.3 а.с.26), які було усунуто апелянтом у встановлений апеляційним судом строк 02.09.2024 (т.с.3 а.с.28-31). В автоматизованому порядку 04.09.2024 року суддею Бєлкою В.Ю. у цій справі замінено суддю ОСОБА_3 у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (т.с.3 а.с.32-33). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 09.09.2024 року (т.с.3 а.с.34), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с.3 а.с.35).

Відповідач подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (т.с. 3 а.с. 43-57).

В автоматизованому порядку 04.11.2024 року суддею Кочетковою І.В. у цій справі замінено суддю ОСОБА_4 у зв`язку із звільненням останнього у відставку, рішення ВРП від 24.09.2024 року (т.с. 3 а.с. 58-59).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, які з`явились, а саме: позивача ОСОБА_1 та представників відповідача ЗАПОРІЗЬКОГО ОБЛАСНОГО ЦЕНТРУ ЗАЙНЯТОСТІ адвокатів Криворучко Г.О. і ОСОБА_5 (т.с.3 а.с.60-61), перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вищезазначеного позову позивача у цій справі, керувався ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України та виходив із необґрунтованості недоведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до наказу Державного центру зайнятості від 08.12.2022 року № 128 «Про затвердження граничної чисельності працівників Державної служби зайнятості», наказу Державного центру зайнятості від 08.12.2022 року № 129 «Про примірну організаційну структуру» затверджено граничну чисельність структурних підрозділів Запорізької обласної служби зайнятості у кількості 322 одиниці, в тому числі Запорізького обласного центру зайнятості у кількості 83 одиниці. Взагалі по Запорізькій обласній службі зайнятості чисельність зменшена на 189 одиниць (було 511 одиниць), а по Запорізькому обласному центру зайнятості - на 21 одиницю (було 104 одиниці) (т.с.1 а.с.54-56,58-60).

ОСОБА_1 працювала в Запорізькій обласній службі зайнятості 18 років 03 місяці на посадах: з 01.12.2004 по 06.02.2011 - начальник відділу бухгалтерського обліку - головний бухгалтер Заводського районного центру зайнятості; з 07.02.2011 по 21.10.2018 - начальник відділу бухгалтерського обліку - головний бухгалтер Запорізького районного центру зайнятості Запорізької області; з 22.10.2018 по 13.01.2019 - провідний бухгалтер сектору обліку розрахунків з дебіторами і кредиторами та матеріально - технічного забезпечення відділу бухгалтерського обліку Запорізького обласного центру зайнятості; з 14.01.2019 по 28.02.2023 - провідний бухгалтер сектору обліку розрахунків з підзвітними особами та заробітної плати відділу бухгалтерського обліку Запорізького обласного центру зайнятості, що підтверджено копією трудової книжки позивачки (т.с. 1 а.с 8-16).

Директором Державного центру зайнятості затверджено штатний розпис апарату ЗАПОРІЗЬКОГО ОБЛАСНОГО ЦЕНТРУ ЗАЙНЯТОСТІ на 2022 рік, а наказом директора ЗАПОРІЗЬКОГО ОБЛАСНОГО ЦЕНТРУ ЗАЙНЯТОСТІ від 15.12.2022 року № 546-о «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису апарату ЗАПОРІЗЬКОГО ОБЛАСНОГО ЦЕНТРУ ЗАЙНЯТОСТІ на 2022 рік» штатний розпис введено в дію з 15.12.2022 року (т.с.1 а.с.61-64).

Згідно з ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у разі змін в організації виробництва і праці має враховуватися переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Так, статтею 42 КЗпП України зазначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

З метою всебічного, неупередженого проведення процедури реорганізації в Запорізькій обласній службі зайнятості наказом Запорізького обласного центру зайнятості від 09.12.2022 року № 536-к «Про створення комісії з реорганізації Запорізької обласної служби зайнятості та затвердження Положення про комісію з реорганізації Запорізької обласної служби зайнятості» було створено комісію з реорганізації (далі - Комісія) (т.с.1 а.с.68-71).

З метою складання об`єктивної оцінки, Комісія зробила порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі: стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, результати роботи, дотримання строків і якості виконуваної роботи, ефективність використання робочого часу, дотримання Правил внутрішнього трудового розпорядку, Правил професійної етики та поведінки працівників, відомості про освіту, підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, тривалого перебування на лікарняних листках, зауважень з боку безпосереднього керівника щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт. Доказами більш високої продуктивності праці також розглядались: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічну посаду чи виконують таку ж роботу, порівняльний аналіз про преміювання за високі показники у роботі за період з 01.01.2022 року по 30.11.2022 року.

Комісією було взято до уваги показники в роботі за січень-листопад 2022 року, а саме оцінювання якості роботи працівників безпосереднім керівником - начальником відділу бухгалтерського обліку - головним бухгалтером Запорізького обласного центру зайнятості Голдовською Н.В., крім того було взято до уваги пояснення заступника начальника відділу бухгалтерського обліку-заступника головного бухгалтера Пісоцької Л.М., пояснення завідувача сектору розрахунків з підзвітними особами та заробітної плати відділу бухгалтерського обліку ОСОБА_6 (додаються) та щомісячний розмір премії за результатами роботи (порівняльна таблиця розміру премії у секторі обліку розрахунків з підзвітними особами та заробітної плати за 2022 рік додається). Преміювання працівників здійснювалося в межах фонду оплати праці, щомісячно за результатами роботи у поточному місяці, відповідно до виконання функціональних обов`язків та особистого вкладу в загальні результати роботи.

На засіданні комісії було вирішено рекомендувати на звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з низьким рівнем працездатності, повільним виконанням завдань, безініціативності, виконання обмеженого обсягу роботи, в основному допоміжних функцій. ОСОБА_1 мала нижчу продуктивність праці, ніж решта працівників (т.с.1 а.с.72-81).

Щодо твердження позивача, що вона не отримувала інформації щодо наявних вакантних посад в ЗАПОРІЗЬКОМУ ОБЛАСНОМУ ЦЕНТРі ЗАЙНЯТОСТІ у період дії попередження, то судом першої інстанції правильно було встановлено таке.

28 грудня 2022 року начальником відділу по роботі з персоналом ОСОБА_7 на виконання вимог статті 49-2 КЗпП України було письмово, під підпис, попереджено ОСОБА_1 про можливе наступне вивільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням посади провідного бухгалтера сектору обліку розрахунків з підзвітними особами та заробітної плати відділу бухгалтерського обліку ЗАПОРІЗЬКОГО ОБЛАСНОГО ЦЕНТРУ ЗАЙНЯТОСТІ відповідно до наказу Запорізького ЗАПОРІЗЬКОГО ОБЛАСНОГО ЦЕНТРУ ЗАЙНЯТОСТІ від 15.12.2022 року № 546-о «Про введення,в дію організаційної структури та штатного розпису апарату ЗАПОРІЗЬКОГО ОБЛАСНОГО ЦЕНТРУ ЗАЙНЯТОСТІ на 2022 рік» (т.с.1 а.с.84).

Запорізька обласна служба зайнятості складається з регіонального центру зайнятості, його філій та міськрайонних центрів зайнятості. Відповідно до п. 12 Положення Про Запорізький обласний центр зайнятості директор регіонального центру зайнятості призначає на посади та звільняє з посад працівників регіонального центру зайнятості, його філій та міськрайонних центрів зайнятості. Тому, роботодавець вправі здійснити переведення працівників (за їх згодою) між центрами зайнятості та філіями.

Взагалі по Запорізькій обласній службі зайнятості звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників 92 особи. З них 79 особам під час проведення попередження не було запропонована інша робота в даній організації, у зв`язку з відсутністю вакантних посад, що підтверджено відповідними наказами по установі (т.с.1 а.с.171-250, т.с.2 а.с.1-151). Протягом двох місяців попередження деякі працівники, яким були запропоновані посади, відмовлялись від переведення. Тому, коли з`являлись вакантні посади, вони пропонувались працівникам, які мали відповідну кваліфікацію і досвід роботи з відповідного напрямку. Це були посади кар`єрного радника відділу кар`єрного консультування та консультанта роботодавця відділу взаємодії з роботодавцями Запорізької філії Запорізького обласного центру зайнятості.

Отже, з моменту ознайомлення ОСОБА_1 з попередженням про наступне вивільнення до моменту її звільнення, а також у день її звільнення, в Запорізькій обласній службі зайнятості були відсутні вакантні посади, які, з урахуванням освіти, кваліфікації та досвіду роботи, могли бути їй запропоновані. Тому, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпГІ України, роботодавець вважається таким, що виконав обов`язок по працевлаштуванню.

Наказом директора ЗАПОРІЗЬКОГО ОБЛАСНОГО ЦЕНТРУ ЗАЙНЯТОСТІ від 17.02.2023 року №110-к «Про звільнення ОСОБА_1 » на підставі попередження від 28.12.2022 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади 28 лютого 2023 року у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України (т.с.1 а.с. 85).

Згідно із довідкою начальника відділу по роботі з персоналом ЗАПОРІЗЬКОГО ОБЛАСНОГО ЦЕНТРУ ЗАЙНЯТОСТІ ОСОБА_8 від 12.05.23р. станом на 28.12.2022р., тобто в момент вручення ОСОБА_1 попередження про скорочення посади, вакансії в Запорізькій обласній службі зайнятості були відсутні (т.с.1 а.с.86).

Щодо твердження позивача про наявність постійної вакансії провідного бухгалтера сектору обліку розрахунків з дебіторами і кредиторами та матеріально-технічного забезпечення відділу бухгалтерського обліку ЗАПОРІЗЬКОГО ОБЛАСНОГО ЦЕНТРУ ЗАЙНЯТОСТІ судом першої інстанції було правильно встановлено таке.

На засіданні Комісії 20.12.2022 року з визначення кандидатур на вивільнення та залишення на роботі з числа працівників Гуляйпільської районної філії ЗАПОРІЗЬКОГО ОБЛАСНОГО ЦЕНТРУ ЗАЙНЯТОСТІ, Комісія рекомендувала директору Запорізького обласного центру зайнятості запропонувати посаду провідного бухгалтера сектору обліку розрахунків з дебіторами і кредиторами та матеріально-технічного забезпечення відділу бухгалтерського обліку ЗАПОРІЗЬКОГО ОБЛАСНОГО ЦЕНТРУ ЗАЙНЯТОСТІ - ОСОБА_9 .

На базі ЗАПОРІЗЬКОГО ОБЛАСНОГО ЦЕНТРУ ЗАЙНЯТОСТІ їй створено робоче місце з 01.04.2022 року. Має вищу освіту за кваліфікацією «менеджер - економіст» та досвід роботи у відділі бухгалтерського обліку Гуляйпільського районного центру зайнятості Запорізької області понад 14 років (працювала на посадах: провідного спеціаліста - бухгалтера, головного спеціаліста - бухгалтера - 3 роки 6 місяців; начальника відділу бухгалтерського обліку - головного бухгалтера - 10 років 5 місяців). Крім того, наказом ЗАПОРІЗЬКОГО ОБЛАСНОГО ЦЕНТРУ ЗАЙНЯТОСТІ від 11.04.2022р. № 126-к «Про покладання виконання обов`язків» з 18.04.2022 року на ОСОБА_9 покладено виконання обов`язків провідного бухгалтера сектору обліку розрахунків з дебіторами і кредиторами та матеріально-технічного забезпечення відділу бухгалтерського обліку ЗАПОРІЗЬКОГО ОБЛАСНОГО ЦЕНТРУ ЗАЙНЯТОСТІ (т.с.1 а.с.88).

27.12.2022р. ОСОБА_9 було попереджено про скорочення з одночасною пропозицією зазначеної посади. З пропозицією працівник погодився, про що свідчить заява ОСОБА_9 від 27.12.2022 на переведення з 01.03.2023 року (т.с.1 а.с.89).

На підставі попередження про вивільнення (згода з пропозицією посади від 27.12.2022 року) та заяви від 27.12.2022 року, наказом директора ЗАПОРІЗЬКОГО ОБЛАСНОГО ЦЕНТРУ ЗАЙНЯТОСТІ «Про переведення працівників Гуляйпільської районної філії Запорізького обласного центру зайнятості» від 27.02.2023 року № 194-к ОСОБА_9 переведено на посаду провідного бухгалтера сектору обліку розрахунків з дебіторами і кредиторами та матеріально - технічного забезпечення відділу бухгалтерського обліку Запорізького обласного центру зайнятості з 01.03.2023 року (т.с.1 а.с.90-92).

Інших вакантних посад у відділі бухгалтерського обліку ЗАПОРІЗЬКОГО ОБЛАСНОГО ЦЕНТРУ ЗАЙНЯТОСТІ в період реорганізації не було.

Також у день звільнення ОСОБА_1 , тобто 28.02.2023 року, вакантні посади в обласній службі зайнятості були відсутні, що підтверджено звітом про наявність вакансій службовців по Запорізькій обласній службі зайнятості станом на 28.02.2023 року, який подається до Державного центру зайнятості (копія т.с.1 а.с.87).

Щодо наявності вакансії, яку раніше зайняла ОСОБА_9 , суд першої інстанції правильно встанеовив таке.

Нормами діючого трудового законодавства не передбачена можливість запропонувати вакансію особі, яку попереджають про скорочення, якщо за цією вакансією раніше вже отримана згода на переведення від іншого працівника, оскільки між роботодавцем та працівником, який раніше погодився на переведення на вакантну посаду, фактично сформувались правові відносини щодо погодженої пропозиції, на яку вже запрошено працівника. Тоді як згідно п.3 ст.1 Закону України «Про зайнятість» вакансією визнається тільки вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа.

При цьому між вказаними працівниками діючим трудовим законодавством не передбачена необхідність проведення порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації та порівняння в показниках роботи, оскільки застосування положень ст. 42 КЗпП України можливе серед працівників, що обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади (така позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 756/5243/17 (провадження № 61-47646св18).

При цьому ОСОБА_1 та ОСОБА_9 перед звільненням займали зовсім різні посади за рівнем та за переліком виконуваних завдань. До того ж, на момент вручення ОСОБА_1 попередження про скорочення, яке мало місце 28.12.22р., ОСОБА_9 вже була зроблена пропозиція про зайняття вакансії, і це відбулось раніше, а саме 27.12.22р.

Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено, що при здійсненні такої перестановки (перегрупування) щодо ОСОБА_9 роботодавець діях в межах наданих йому законодавством повноважень, оскільки повноваження щодо призначення та визначення обсягу необхідної кваліфікації працівника на ту чи іншу посаду належить власнику або уповноваженому ним органу. Така позиція висловлена також в постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 756/5243/17 (провадження № 61-47646св18).

Отже, твердження позивачки про порушення її трудових прав при звільненні не знайшли свого підтвердження у суді першої інстанції. Суд першої інстанції правильно встановив, що при звільненні позивачки з роботи відповідачем було дотримано вимоги чинного трудового законодавства та процедуру звільнення працівника за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, порядок вивільнення працівників, передбачений статтею 49-2 КЗпП України та вимоги статті 42 КЗпП України щодо її переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, оскільки порівняльний аналіз результатів роботи з іншими працівниками показав ознаки праці у ОСОБА_1 з низьким рівнем працездатності, повільним виконанням завдань, безініціативності, виконання обмеженого обсягу роботи, в основному допоміжних функцій. Тому ОСОБА_1 мала нижчу продуктивність праці, ніж решта працівників (т.с.1 а.с.72-81).

Враховуючі викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов ОСОБА_1 у цій справі є необґрунтованим, не заснованим на законі, а тому не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є такими, що фактично дублюють доводи її позову у цій справі у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача яку вона вважає такою, що є єдино правильною та єдино можливою.

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач не надала суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, позивачем апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім цього, апеляційним судом встановлено, що хоча суд першої інстанції й послався в своєму рішенні у цій справі на ст. 141 ЦПК України, проте, фактично суд першої інстанції цим рішенням не вирішував у цій справі питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, тому, остання апеляційним судом у цій справі також не могло переглядатись і не переглядалось. Однак, це питання може бути вирішено судом першої інстанції у цій справі у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України в разі відмови позивачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 18.11.2024 року, оскільки у період з 16.11.2024 року по 17.11.2024 року мали місце вихідні дні.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Подліянова Г.С.