Житомирський апеляційний суд
Справа №278/962/24 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 114 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №278/962/24 за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, за участю заінтересованої особи: ОСОБА_2 ,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 березня 2024 року, яке ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М. в м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Просила видати стосовно ОСОБА_2 обмежувальний припис строком на шість місяців, яким: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) з ОСОБА_1 ; заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 0,5 км до неї особисто та їхніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свою заяву обґрунтовувала тим, що упродовж останнього часу ОСОБА_2 неодноразово «підіймає на неї руки». Постійне насильство психологічного та фізичного характеру стає результатом виклику правоохоронних органів. За її черговою заявою від 18 січня 2024 року на ОСОБА_2 складений протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію. Також розглядалися справи про вчинення домашнього насильства, що вказує на системність домашнього насильства. Вона вважає себе особою, яка зазнала домашнього насильства, а тому наразі проживає за іншою адресою. Для забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї, вважає, що необхідно відносно ОСОБА_2 застосувати обмежувальний припис у вигляді заборони наближатися до неї та їхніх дітей.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11 березня 2024 року заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задоволена. Виданий обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк шість місяців, яким визначені наступні тимчасові обмеження: заборонено ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) з ОСОБА_1 ; заборонено ОСОБА_2 наближатися на відстань 0,5 км до ОСОБА_1 та до дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, заінтересована особа ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відмовити.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що в судовому засіданні в суді першої інстанції він участі не приймав. Із рішенням суду не погоджується та вважає його передчасним. Обставини, викладені в рішенні суду, не відповідають дійсності. ОСОБА_1 є особою з інвалідністю, з дитинства хворіє на шизофренію. Наразі в Житомирському районному суді Житомирської області відкрито провадження у справі за його заявою про визнання її недієздатною та встановлення на нею опіки. Будь-яких доказів на підтвердження того, що він чинить відносно ОСОБА_1 насильство остання не надала, а саме по собі звернення до органів поліції ще не підтверджує факт вчинення ним насильства в сім`ї. Сварки, непорозуміння між ними свідчать про наявність конфлікту та не підтверджують факту вчинення насильства.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_2 та його адвокат Черкес Т.А. апеляційну скаргу підтримали та просять її задовольнити, - рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_2 відмовити. ОСОБА_2 пояснив, що дружина страждає на психічну хворобу, яка передається спадково. Він мусить контролювати прийняття нею ліків, які прописані лікарем, щоб не погіршувався стан її здоров`я.

Заявниця ОСОБА_1 та її адвокат Лисицький В.В. апеляційну скаргу визнали та просять рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким у видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_2 відмовити. При цьому ОСОБА_1 пояснила, що не знає, що на неї найшло, їй радили звернутися до суду та здійснювали на неї з цього приводу тиск. Насправді чоловік до неї та дітей відноситься добре. Він над нею та дітьми не знущається, а намагається лише їй допомогти, але вона це не завжди може зрозуміти через стан свого здоров`я. Банківську карту чоловік у неї не забирає, а навпаки вона йому доручає зняти гроші та дає для цього карту. Зараз вони проживають разом, а наявність припису перешкоджає підтримувати нормальні сімейні відносини.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 18 січня 2024 року старшим ДОП СП ВП №1 Житомирського РУП складений протокол про прийняття заяви ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення та іншу подію, зі змісту якого прослідковується, що 14 січня 2024 року, перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , чоловік ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство (психологічне, фізичне та економічне) відносно ОСОБА_1 і дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.7-8).

Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 28 лютого 2024 року (справа №278/922/24) ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за те, що 14 січня 2024 року, перебуваючи за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 , ображав свою дружину ОСОБА_1 брутальною лайкою та принижував її в присутності неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6 та доньки ОСОБА_7 , забрав банківську карту, на яку дружина отримує пенсію по інвалідності, чим вчинив домашнє насильство психологічного та економічного характеру (а.с.37).

Також матеріалами справи підтверджується, що заявник та заінтересована особа є батьками дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.35-36).

Окрім того, у матеріалах справи міститься копія постанови Баранівського районного суду Житомирської області від 14 вересня 2022 року (справа №273/1335/22), за мотивувальною частиною якої спочатку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Климентіївка вчинив відносно сина ОСОБА_6 насильство в сім`ї, а саме, фізичний біль, а у подальшому зазначається, що ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство за ознакою статі, тобто умисне вчинення дій психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілих (а.с.17). При таких обставинах, суд вважав доведеною вину ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-2 КУпАП, та провадження у справі закрив у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.38 КУпАП.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, визначено Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3,5-7,14 частини першої ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до частини першої ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Згідно з частиною третьою ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до пункту 1 частини першої ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Згідно зі ст.350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" на строк від одного до шести місяців.

За таких обставин, можливо дійти висновку, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до п.3 частини першої ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі №756/2072/18, від 09 грудня 2019 року в справі №756/11732/18 та від 02 листопада 2020 року в справі №336/3551/18-ц.

Частина третя ст.12 ЦПК України та частина перша ст.81 ЦПК України передбачають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з частиною першою ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому (стала судова практика з 2019 по 2023 роки, справи №№363/3496/18; 452/317/19, 570/2528/20, 344/1046/21, 711/3693/22). Заявнику слід зазначити обставини, що свідчать про необхідність видачі обмежувального припису та докази, що їх підтверджують. Докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді: це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника; докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису (постанова Верховного Суду від 09 червня 2022 року в справі №216/4309/21).

Наявні у справі докази беззаперечно не дають можливості встановити, яким формам домашнього насильства піддавалася ОСОБА_1 та діти Говінда і Сіта, а також не доводять наявність ризиків, за яких частина третя ст.26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" дозволяє видати відносно ОСОБА_2 обмежувальний припис.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, яким ОСОБА_1 у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 відмовляє, оскільки звернення до суду з цією заявою не спрямоване на запобігання та протидію домашнього насильства відносно заявника ОСОБА_1 та забезпечення безпеки дітей.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 червня 2024 року.

Головуюча Судді: