КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №372/6369/23 Головуючий у І інстанції - Зінченко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 06 травня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Гринько Ангеліна Павлівна про визнання заповіту недійсним, -

установив:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Обухівського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Гринько А.П. про визнання заповіту недійсним.

19 січня 2024 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

15 лютого 2024 року ОСОБА_1 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Гринько А.П. про визнання заповіту дійсним.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 06 травня 2024 року, позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Гринько А.П. про визнання заповіту недійсним залишено без розгляду.

Відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Гринько А.П. про визнання заповіту дійсним.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку, оскільки вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, ухваленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що позивач за первісним позовом та її представник вчиняють дії, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями, зважаючи на те, що одна і та сама позовна заява пройшла процедуру автоматизованого розподілу між суддями вже п`ять разів, при цьому позовна заява двічі не потрапляла до одного й того ж самого судді.

Апелянт та її представник просили суд вжити заходи, для запобігання зловживанню позивачу та її представнику процесуальними правами, однак суд першої інстанції жодного рішення з вказаного питання не виніс та взагалі проігнорував апелянта та її представника.

13 травня 2024 року, попри те, що ухвала Обухівського районного суду Київської області від 06 травня 2024 року, яка оскаржується, не набрала законної сили, позивачка за первісним позовом через свого представника вшосте звернулася до Обухівського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним.

Окрім іншого, звертає увагу на те, що зустрічна позовна заява була подана у строк визначений судом та за подання заяви ОСОБА_1 було сплачено судовий збір.

Вважає, що суд першої інстанції прямо порушуючи норми ст. 193 ЦПК України, не прийняв зустрічний позов ОСОБА_1 у справі до спільного розгляду з первісним позовом.

Просила скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 06 травня 2024 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а судове рішення скасуванню в частині у прийнятті зустрічного позову з поверненням справи у зазначеній частині до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження, з огляду на таке.

Постановляючи ухвалу про залишення без розгляду первісної позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що в судові засідання, що були призначені на 14 лютого 2024 року, 12 березня 2024 року та на 06 травня 2024 року позивач та її представник не з`явилися, про час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заяв про розгляд справи за їх відсутності не подали.

Крім того, зважаючи на те, що первісна позовна заява залишена без розгляду, суд дійшов висновку, що у прийнятті зустрічного позову слід відмовити.

Однак, з такими висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

У випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 19 січня 2024 року, відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним.

Встановлено для подання відповідачем відзиву на позов п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі ОСОБА_1 отримала 03 лютого 2024 року, та враховуючи вимоги ст. 193 ЦПК України, мала право подати відзив та зустрічну позовну заяву у строк до 19 лютого 2024 року.

Зустрічну позовну заяву адвокат Татунець В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 направив засобами поштового зв`язку на адресу Обухівського районного суду Київської області 09 лютого 2024 року та вона була зареєстрована судом першої інстанції 15 лютого 2024 року.

Відтак, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для відмови у прийнятті зустрічної позовної заяви, внаслідок залишення первісного позову без розгляду.

Більше того, первісний та зустрічний позови були взаємопов`язані, так як виникли з одних правовідносин, оскільки вимогою за первісним позовом було визнання недійсним заповіту, посвідченого державним нотаріусом Української міської державної нотаріальної контори Київської області Антонченко О.В. 11 червня 2021 року за реєстровим №638, згідно якого ОСОБА_3 заповів все своє майно ОСОБА_1 , тоді як вимогою за зустрічним позовом було визнання заповіту ОСОБА_3 від 11 червня 2021 року за реєстраційним №638, що посвідчений державним нотаріусом Української міської державної нотаріальної контори Київської області Антонченко О.В. дійсним.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув на дійшов помилкового висновку відмовляючи у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту дійсним, у зв`язку з чим, оскаржувана ухвала в частині відмови у прийнятті зустрічного позову підлягає скасуванню з направленням справи в зазначеній частині до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога апеляційної скарги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат, що складаються з судового збору та витрат на правову допомогу, що пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028сво18) наведено висновок про те, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з направленням справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Враховуючи, що у цій справі апеляційний суд не змінив рішення суду першої інстанції та не ухвалив нове, а направив справу для продовження розгляду, то відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 06 травня 2024 року скасувати в частині відмови у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Гринько А.П. про визнання заповіту дійсним, справу в зазначеній частині направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 27 червня 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба