РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/2132/22

Провадження № 22-ц/4815/619/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.,

секретар судового засідання Андрошулік І. А.

учасники справи:

апелянт ОСОБА_1 ,

позивач ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 11 серпня 2022 року про затвердження мирової угоди у складі судді Кучиної Н.Г. постановлену в м. Рівне,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 серпня 2022 року затверджено мирову угоду, укладену 08 липня 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно умов якої:

Сторони погодились провести розподіл житлового будинку АДРЕСА_1 в натурі в самостійні об`єкти нерухомого майна - 3 (три) зблокованих будинки, а саме:

У власність ОСОБА_3 по позначках Технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (Інвентаризаційна справа № 1107) від 19 квітня 2021 року, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , та згідно з Висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 10 листопада 2021 року № 084, складеного фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 , виділити частину 1 - житловий будинок «А- 1», загальною площею 43,9 кв.м., житловою площею 9,0 кв.м., який складається з наступних приміщень: 3-1 коридор, 3-2 житлова, 3-3 кухня, вхідні східці «а».

У власність ОСОБА_2 по позначках Технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (Інвентаризаційна справа № 1107) від 19 квітня 2021 року, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , та згідно з Висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 10 листопада 2021 року № 084, складеного фізичною особою- підприємцем ОСОБА_4 , виділити частину 2 - житловий будинок «А- 2», загальною площею 169,0 кв.м., житловою площею 82,8 кв.м., який складається з наступних приміщень: 4-1 хол, 4-2 коридор, 4-3 колясочна, 4-4 санвузол, 4-5 кухня, 4-6 житлова, 4-7 житлова, 4-8 коридор, 4-9 санвузол, 4-10 гардеробна, 4-11 кухня, 4-12 житлова, 4-13 житлова, підвал «Пд», вхідні східці «а1», вхідні східці «а2», вхідні східці «а4», приямок «а5», приямок «а6», балкон «а7».

У власність ОСОБА_2 по позначках Технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (Інвентаризаційна справа № 1107) від 19 квітня 2021 року, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , та згідно з Висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 10 листопада 2021 року № 084, складеного фізичною особою- підприємцем ОСОБА_4 , виділити частину 3 - житловий будинок «А- 1», загальною площею 75,5 кв.м., житловою площею 39,0 кв.м., який складається з наступних приміщень: 5-1 коридор, 5-2 коридор, 5-3 житлова, 5-4 кухня, 5-5 санвузол, 5-6 житлова, вхідні східці «а3».

Визнати за ОСОБА_3 право власності на самостійний об`єкт нерухомого майна -зблокований житловий будинок, виділений із житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 43,9 кв.м., житловою площею 9,0 кв.м., у складі приміщень: 3-1 коридор, 3-2 житлова, 3-3 кухня, вхідні східці «а», з розміром частки 1/1 (одна ціла) - 100%.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на самостійний об`єкт нерухомого майна - зблокований житловий будинок, виділений із житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 169,0 кв.м., житловою площею 82,8 кв.м., у складі приміщень: 4-1 хол, 4-2 коридор, 4-3 колясочна, 4-4 санвузол, 4-5 кухня, 4-6 житлова, 4-7 житлова, 4-8 коридор, 4-9 санвузол, 4- 10 гардеробна, 4-11 кухня, 4-12 житлова, 4-13 житлова, підвал «Пд», вхідні східці «a1», вхідні східці «а2», вхідні східці «а4», приямок «а5», приямок «а6», балкон «а7», з розміром частки 1/1 (одна ціла) - 100%.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на самостійний об`єкт нерухомого майна - зблокований житловий будинок, виділений із житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 75,5 кв.м., житловою площею 39,0 кв.м., у складі приміщень: 5-1 коридор, 5-2 коридор, 5-3 житлова, 5-4 кухня, 5-5 санвузол, 5-6 житлова, вхідні східці «а3», з розміром частки 1/1 (одна ціла) - 100%.

Сторони погодилися самостійно звернутися до компетентних органів про присвоєння поштової адреси новоствореним будинкам та в установленому порядку зареєструвати право власності на новостворені об`єкти нерухомого майна.

Сторони погодились провести розподіл житлового будинку без здійснення грошової компенсації один одному.

Сторони погодили, що з підписанням цієї Угоди вони не мають будь-яких претензій одна до одної з приводу поділу в натурі житлового будинку АДРЕСА_1 .

Сторони підтверджують, що Угода укладена ними добровільно, без будь-якого на те примусу, належним чином розуміючи її умови та наслідки, з метою мирного врегулювання спору у цивільній справі № 569/2132/22.

Сторони підтверджують, що всі вищевикладені умови цієї Угоди відповідають їх реальному волевиявленню та інтересам, а також породжують настання наслідків, зазначених у тексті цієї Угоди.

Сторони підтверджують, що дана Угода стосується лише їх прав та обов`язків, не суперечить вимогам закону, не порушує прав та охоронюваних закон інтересів інших осіб.

Дана мирова угода набуває чинності з моменту підписання та підлягає затвердженню судом.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності закрито.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована гарантованим законом правом сторін укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу та обґрунтована тим, що надана суду для визнання мирова угода між позивачем та відповідачем врегульовує спір між ними на підставі взаємних поступок, стосується їхніх прав та обов`язків, і не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, такою, що порушує його права та інтереси, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що про мирову угоду між його дружиною ОСОБА_3 та ОСОБА_2 йому стало відомо 18.03.2024 року та пояснює, що в суді першої інстанції просив про залучення його до участі в справі за позовом про надання у власність земельної ділянки, оскільки його не залучали до участі в справ про поділ спільного об`єкта нерухомого майна. Зазначає, що дружина, ОСОБА_3 , без його відома поділила їхній будинок, однак домовленості із ОСОБА_5 про поділ землі не було, і тепер останній повторно звернувся до суду з позовом про визнання права власності на приватні земельні ділянки дружини. Наголошує, що зміст вимог ОСОБА_2 за новим позовом (справа № 569/21375/23, суддя Ковальов І.М.). свідчить про незгоду з долею вимог щодо нерухомого майна, а відтак затвердженою мировою угодою фактично спір не врегульовано. Зазначає, що у спорі, де затверджена мирова угода, ні позивач, ні відповідачка не мали права власності на предмет спору, а тому ОСОБА_3 не є належним відповідачем, а права ОСОБА_5 на момент звернення з позовом не могли бути порушені. Наголошує, що мирова угода не містить підтвердження того. Що спірний будинок належить на праві власності сторонам, які уклали щодо нього як нерухомого майна мирову угоду. Зазначає, що реєстрація права власності на підставі мирової угоди можлива лише у випадку, коли її предметом є нерухоме майно,я ке вже має такий статус та права на нього зареєстровані у встановленому законом порядку. Покликаючись на порушення оскаржуваною мировою угодою своїх прав власника спільного майна подружжя, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає ухвалу суду про визнання мирової угоди законною та обґрунтованою, просить залишити її без зміни. Зазначає, що в апеляційній скарзі апелянтом мне наведено жодних доказів, і вони відсутні в матеріалах справи, які свідчили про те, що будь-які права та законні інтереси апелянта ОСОБА_1 порушені, а тому просить залишити її без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що в провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності.

08 липня 2022 року сторони у справі подали суду спільну письмову заяву про затвердження мирової угоди, в якій просили суд постановити ухвалу про визнання мирової угоди, а провадження у справі закрити. Умови мирової угоди викладені в письмовій формі, мирова угода підписана сторонами.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 серпня 2022 року мирову угоду, укладену 08 липня 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , затверджено.

Окрім вирішення спірних питань по суті, сторони в мировій угоді підтвердили, що угода укладена ними добровільно, без будь-якого на те примусу, належним чином розуміючи її умови та наслідки, з метою мирного врегулювання спору у цивільній справі № 569/2132/22.

Сторони підтверджують, що всі вищевикладені умови цієї угоди відповідають їх реальному волевиявленню та інтересам, а також породжують настання наслідків, зазначених у тексті цієї угоди. Сторони підтвердили, що дана Угода стосується лише їх прав та обов`язків, не суперечить вимогам закону, не порушує прав та охоронюваних закон інтересів інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою на вказану ухвалу, ОСОБА_1 як особа, що не брала участі у справі, стверджував про порушення своїх прав та інтересів, оскільки про оскаржувану мирову угоду йому не було відомо до 18.03.2024 року; вона порушує його права як особи, в перебуванні з якою у шлюбі дружина відчужила об`єкт нерухомого майна, а також інтереси інших осіб (дружини, дочки, зятя та онуки); будівлі, які були предметом спору, побудовані на земельній ділянці, що є його приватною власністю; відчуження свого майна 2/3 будинку його дружина (відповідач) здійснила без його відома та без зустрічного задоволення; мирову угоду прийнято у спорі, в якому Кобилянська як відповідач та позивач ОСОБА_2 права власності на предмет спору не мали, тому ОСОБА_3 не могла бути належним відповідачем; порушено норми процесуального права, оскільки його дружині не було роз`яснено правових та процесуальних наслідків її укладення, що призвело до неправильного розуміння позивачем своїх процесуальних дій.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 з 1986 року, право власності на який визнано мировою угодою за його дружиною ОСОБА_3 , а тому він був обізнаний стосовно того, хто і протягом якого часу будував спірне майно на земельній ділянці мами його дружини покійної ОСОБА_6 , а також про судовий спір, який виник між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з подальшими наслідками.

Окрім того, в матеріалах справи міститься клопотання відповідача про виклик ОСОБА_1 в якості свідка при розгляді цивільної справи № 569/2132/24 як особи, яка може надати суду покази щодо будівництва спірного житлового будинку та набуття ОСОБА_3 права власності на майно її мами, ОСОБА_6 .

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 могло бути відомо про оскаржувану мирову угоду раніше, аніж 18.03.2024, як він стверджує у своїй апеляційній скарзі.

Як на підставу скасування ухвали про затвердження мирової угоди апелянт посилається на те, що така мирова угода порушує його законні права та інтереси, а також інтереси його родини. Такі покликання апеляційний суд оцінює критично.

Так, до апеляційної скарги ОСОБА_1 не додано будь-яких документальних доказів, які б підтверджували його повноваження на представництво інтересів своєї родини (дружини, дочки, зятя, онуки).

Так само відсутні належні, достатні і достовірні докази на підтвердження належності ОСОБА_1 спірного нерухомого майна. Навпаки, матеріалами справи підтверджено, що спірне нерухоме майно належало сторонам у справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (в порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_6 ). Зокрема, такими доказами є: Державний акт на право приватної власності на землю серії РВ № 01361 від 29 травня 2000 року; Дозвіл на виконання будівельних робіт від 12 червня 2000 року № 64; документи первинного бухгалтерського обліку (товарні чеки, накладні, товаротранспортні накладні, рахунки та ін.) на будівництво; Договір № 774072 про надання послуг з газопостачання від 04 вересня 2008 року; Акт пломбування водолічильників після повторної повірки (ремонту і т.д.) від 08 лютого 2006 року; Договір № 74/5/4 про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення від 01 серпня 2015 року; Договір № 1130836 про надання телекомунікаційних послуг від 09 березня 2016 року; платіжні документи на оплату комунальних послуг; Свідоцтво про право на спадщину за законом від 25 лютого 2020 року у спадковій справі №279/2019; Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 25 лютого 2020 року № 59575735; Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (Інвентаризаційна справа № 1107); Декларації про готовність до експлуатації об`єкта за амністією від 03 серпня 2021 року № РВ 18 з порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва; Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 10 листопада 2021 року № 084, складеного ФОП ОСОБА_4 ..

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана мирова угода порушує права ОСОБА_1 як власника земельної ділянки, на якій побудоване спірне майно, яке стало предметом поділу внаслідок укладення мирової угоди, апеляційним судом відхиляються як такі, що не підтверджені належними доказами та суперечать матеріалам справи. Так, зблоковані житлові будинки, які були предметом спору між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , розташовані на земельній ділянці, що перебувала у приватній власності ОСОБА_6 , що Державний акт на право приватної власності на землю серії РВ № 01361 від 29 травня 2000 року, а в подальшому, після смерті ОСОБА_6 , належну останній земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , успадкувала її донька, ОСОБА_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 лютого 2020 року по спадковій справі № 279/2019 та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 25 лютого 2020 року № 59575735.

Відхиляючи твердження апелянта про те, що відчуження свого майна (2/3 будинку) дружина скаржника ОСОБА_3 здійснила без його відома та без зустрічного задоволення, апеляційний суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30.06.2020 року у справі № 638/18231/15-ц дійшла висновку, що інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Скаржником не надано доказів існування спору між подружжям щодо поділу майна подружжя на час розгляду справи та ухвалення судових рішень судами.

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності із нормами закону, якими вони врегульовані, апеляційний суд приходить до переконання, що з огляду на підтвердження достатніми доказами належності на праві приватної власності спірного майна та земельної ділянки в порядку спадкування дружині апелянта ОСОБА_3 , а відтак відсутність у ОСОБА_1 суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу щодо спірного нерухомого майна, за захистом якого він звернувся із апеляційною скаргою.

Покликання апеляційної скарги на порушення місцевим судом процесуальних норм, зокрема, щодо роз`яснення правових наслідків укладення мирової угоди, також не знайшли свого підтвердження. Як видно із матеріалів справи, мирова угода була укладена відповідно до чинного законодавства України, зокрема статті 207 ЦПК України, котра передбачає можливість укладення мирової угоди між сторонами для врегулювання спору на основі взаємних поступок. У самому тексті мирової угоди сторони підтвердили, що вони укладають її добровільно, без будь-якого на те примусу, належним чином розуміючи її умови та наслідки, з метою мирного врегулювання спору у цивільній справі № 569/2132/22.

Сторони підтвердили, що всі вищевикладені умови цієї угоди відповідають їх реальному волевиявленню та інтересам, а також породжують настання наслідків, зазначених у тексті цієї угоди. Сторони підтвердили, що дана Угода стосується лише їх прав та обов`язків, не суперечить вимогам закону, не порушує прав та охоронюваних закон інтересів інших осіб.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів (принцип диспозитивності). Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 11 серпня 2022 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 червня 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н.М.

Судді: Хилевич С. В. Шимків С. С.