Провадження № 2/333/1539/24
19 вересня 2024 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого-судді Кулик В.Б., за участю секретаря судового засідання Пантюх Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
27.11.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 , в обґрунтування якого зазначив наступне.
ОСОБА_1 з 04.11.1993 року є наймачем трикімнатної квартири АДРЕСА_1 . Також в спірній квартирі зареєстровані донька позивача ОСОБА_2 , і онука ОСОБА_3 , які вже вісім років не проживають в даній квартирі, не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденцію за даною адресою, їх особистих речей в квартирі немає і ніхто з відповідачів квартирою не цікавиться. Комунальні платежі нараховуються згідно з чисельністю зареєстрованих осіб і позивач змушений сплачувати їх самостійно. Перешкод в користуванні житловим приміщенням ні позивач, ні його дружина відповідачам не чинили. Відповідачі добровільно визначили собі інше місце проживання і спірним житлом не користуються близько восьми років без поважних причин. Позивачу відомо, що відповідачі вже тривалий час постійно проживають в російській федерації та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач ОСОБА_2 уклала шлюб у м. Москва з ОСОБА_4 Наміру повертатися в Україну відповідачі не мають. Будь-яких заяв до ОСББ «Наш будинок» або до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством ЗМР про те, що вони будуть відсутні за місцем реєстрації та збереження за ними права користування житлом відповідачі не надавали.
12.01.2024 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
13.02.2024 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд по суті у відкритому судовому засіданні.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить розглянути справу у його відсутності, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Просив при винесенні рішення врахувати наявні документальні докази у справі, а також письмові пояснення свідка ОСОБА_5 .
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені судом своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Позивач, згідно з наданою заявою, не заперечує проти такого вирішення справи.
Ухвалою суду від 19.09.2024 року зазначений позов вирішено розглянути заочно на підставі наявних у справі доказів.
Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з вимогами статей 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 з 04.11.1993 року є наймачем трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується корінцем ордеру на житлове приміщення № 4249, виданим виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів м. Запоріжжя 11.11.1993 року (а.с. 7).
За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області від 04.12.2023 року, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстроване місце проживання відповідачів по справі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з 24.05.2005 року по теперішній час.
Донька позивача ОСОБА_2 , і його онука ОСОБА_3 декілька років не проживають в даній квартирі, не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденцію за даною адресою, їх особистих речей в квартирі немає і ніхто з відповідачів квартирою не цікавиться.
Перешкод в користуванні житловим приміщенням ні позивач, ні його дружина відповідачам не чинили.
На теперішній час відповідачі постійно проживають в російській федерації та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .
Факт перетину кордону України відповідачами на виїзд 24.11.2019 року підтверджується листом Головного центру обробки інформації Державної прикордонної служби України від 30.07.2024 року.
Судом досліджені долучені до матеріалів справи письмові пояснення свідка ОСОБА_5 , згідно з якими остання проживає по сусідству з позивачем, часто буває в гостях у нього та його дружини. Відповідачі протягом останніх 15 років за адресою: АДРЕСА_3 , не проживають, їх речі у квартирі відсутні. Участі в утриманні квартири та сплаті комунальних послуг вони не приймають. Востаннє відповідачі приїздили за місцем реєстрації у 2019 році з метою оформлення паспорта ОСОБА_6 . В подальшому жодного разу вона їх не бачила. Відомо, що останні проживають в м. Москва і повертатися в Україну не збираються.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за адресою реєстрації не проживають, будь-яких витрат на утримання квартири не несуть, будь-які угоди з приводу проживання відповідачів в квартирі з позивачем не укладали.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом.
Відповідно до ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 та 5 ч. 3, ч. 4 ст. 71 цього Кодексу.
Стаття 71 ЖК України передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 від 10.03.1989 року, № 13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року, роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; виселення; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких, пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , не знімаються з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою у добровільному порядку шляхом подачі відповідної заяви до органу реєстрації.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на протязі понад 6 місяців не мешкають у квартирі АДРЕСА_1 , без поважної причини, тому за ними не збереглося право на вказане житлове приміщення, що в свою чергу, свідчить про обґрунтованість позовних вимог стосовно визнання їх такими, що втратили право користування вищезазначеним житловим приміщенням.
На підставі вищевказаного, керуючись ст. ст. 5, 141, 223, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше двох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 19 вересня 2024 року.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя В.Б. Кулик