Справа № 727/3937/24
Провадження № 2/727/1005/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

11 листопада 2024 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючої судді М.Є.Бойко,

за участю:

секретаря судового засідання В.В.Васківчук,

представника позивача - адвоката Федіна В.Ю.,

представника відповідачів - адвоката Петрунько І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Чернівці, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном та примусове вселення,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року адвокат В.Ю. Федін звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з позовною заявою про усунення перешкод у користуванні майном та вселення, яка обґрунтована наступним.

Позивач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом є власником частки квартири АДРЕСА_1 , що належала на праві приватної власності його батькові - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Власником іншої частки вказаної квартири згідно договору дарування від 30.10.2014 року є ОСОБА_2 . У цьому жилому приміщенні також постійно проживає мати останньої - ОСОБА_3 . Відповідачки чинять йому перешкоди у користуванні спільною власністю, а саме: не допускають його та його матір - ОСОБА_4 до квартири, без його згоди змінили замки на її вхідних дверях, ключі від яких надати відмовляються, Про деякі з зазначених випадків позивач повідомляв поліцію, проте будь-яких дієвих заходів працівниками поліції вжито не було, а тому він змушений звернутись із даним позовом до суду та просить вселити його у спірне жиле приміщення, а також зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні власністю та заборонити їм вчиняти будь-які дії, направлені на перешкоджання у відкриванні вхідних дверей, доступі до приміщення квартири АДРЕСА_1 йому та його матері, а також - передати одному з них ключі від замків її вхідних дверей.

Ухвалою судді від 25.04.2024 року вищезазначений позов було залишено без руху в зв`язку із відсутністю квитанції про сплату судового збору. Після усунення позивачем цього недоліку , 07.05.2024 року суддею постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, її судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом його учасників.

Відзивів на позов відповідачі не подавали.

У судове засідання позивач, відповідачі та третя особа без самостійних вимог на стороні позивача не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та обізнані, що підтвердили їх представники, а тому суд вважає можливим його проводити в їх відсутність.

Представник позивача - адвокат Федін В.Ю. підтримав повністю позовні вимоги з пістав, зазначених ним у позові , та просив їх задовольнити.

Представник відповідачів - адвокат Петрунько І.А. в судовому засіданні позов повністю не визнала, стверджуючи при цьому, що жодних перешкод відповідачі у користуванні спірною квартирою позивачу не створювали та не заперечують проти його вселення, згодні також передати ключі від неї, але особисто ОСОБА_1 , а не його матері. Проте, при цьому зазначила, що позивач тривалий час мешкає за межами України, а тому не має потреби у користуванні спірним жилим приміщенням. Крім того, на даний час у цій квартирі зареєстрований малолітній син відповідачки ОСОБА_2 , а тому до участі у справі необхідно залучити в якості третьої особи на стороні відповідача Службу у справах дітей Чернівецької міської ради, оскільки заявлені позивачем позовні вимоги впливають на права та інтереси дитини, посягають на її право виховуватися та розвиватися емоційно та у психологічно спокійному середовищі. Так, задоволення вимоги про вселення ОСОБА_1 порушить життєвий уклад дитини, отже, позивач по суті створює обставини її проживання з чужою дорослою людиною, яку вона може сприймати як загрозу або як порушення звичного порядку життя та оточення, що може викликати у дитини психоемоційний стрес.

Також представник відповідачів заявила суду клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Шевченківським районним судом справи № 727/3937/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_5 , зміну черговості у спадкуванні після його смерті, усунення ОСОБА_1 від права спадкування, скасування та визнання недійсним свідоцтва про права на спадщину за законом та визнання права власності в порядку спадкування, у задоволенні якого судом було відмовлено, оскільки наявні в даній справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, що мають суттєве значення для вирішення цього спору, відповідне клопотання не містить належного обґрунтування об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, а зупинення провадження призведе до затягування строків розгляду справи і є процесуально недоцільним, оскільки обставин, які унеможливлюють розгляд даної цивільної справи, судом не встановлено.

Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази та матеріали цивільної справи № 727/9502/24, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позову, виходячи з наступних встановлених судом фактичних обставин та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України ніхто

не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (стаття 358 ЦК України).

Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування

та розпорядження своїм майном.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відтак, суд має розглядати спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, чим спір по суті буде вичерпано, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Суд повинен ухвалювати рішення, яким вичерпувати конфлікт між сторонами.

Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватися судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло , виданого 11 березня 1999 року Департаментом житлово-комунального господарства міської ради згідно із розпорядженням № 3110, належала на праві власності ОСОБА_5 .

У відповідності із нотаріально посвідченим договором дарування від 30.11.2014 року (а.с.71) ідеальну частку вищезазначеної квартири ОСОБА_5 подарував малолітній на той час ОСОБА_6 , яка в подальшому змінила це прізвище на « ОСОБА_7 ».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер ( а.с.10). Після його смерті відкрилася спадщина за законом, зокрема на спірну квартиру.

26 лютого 2024 року позивачу ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_1 (а.с.11).

Зазначене свідоцтво зареєстровано за № 1082.

Право приватної спільної часткової власності на 1/2 частину зазначеної квартири зареєстровано за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 12).

Згідно з витягом № 601151 у вказаній квартирі зареєстровані відповідачка ОСОБА_2 та її малолітня дитина ОСОБА_8 (а.с.13).

Також судом з пояснень сторін встановлено та ними не заперечувалось, що у квартирі АДРЕСА_1 проживає постійно також мати ОСОБА_2 , яка є колишньою співмешканкою померлого ОСОБА_5 - відповідачка ОСОБА_3

07.03.2024 року матір позивача - ОСОБА_4 звернулася до Чернівецького районного управління ГУНП в Чернівецькій області із заявою, в якій просила вжити заходи щодо ОСОБА_3 , яка, на її думку, неправомірно проживає у спірній квартирі, власником частки якої є її син ОСОБА_1 .. В ході розгляду цієї заяви було встановлено наявність спірних питань щодо користування вказаним житловим приміщенням, зокрема ОСОБА_3 повідомила про наявність судового спору з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 щодо їх права на частку спадкового майна після смерті ОСОБА_5 (а.с.14-15).

З пояснень в судовому засіданні представників сторін судом встановлено також факт телефонної розмови між позивачем та відповідачами після отримання ним свідоцтво про право на спадщину, після якого, внаслідок недосягнення ними порозуміння з приводу користування спірним житлом, позивач звернувся із даним позовом до суду. Крім того, судовому засіданні адвокат Петрунько І.А. вказала, що відповідачі категорично не погоджуються із заявленим позовом, вважають, що ОСОБА_1 неправомірно набув право власності на частку спірної квартири та повністю не визнають всі його вимоги.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати від 20 жовтня 2021 року в справі № 509/3995/15 (провадження № 61-7070св20) зазначено, що «належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача».

Виходячи з викладеного, співвласник майна, яке знаходиться у спільній частковій власності без виділення часток у натурі, має право на вільне користування зазначеним майном у повному обсязі та має право на усунення перешкод у такому користуванні у будь-який час.

Заперечення співвласника щодо задоволення позову про усунення перешкод у користуванні майном або заперечення щодо вселення співвласника та відсутність можливості у власника самостійно без звернення до співвласників реалізувати свої права (відсутність ключів від будинку тощо) за відсутності вільного доступу до належного йому майна є підставою вважати, що інший співвласник чинить перешкоди у користуванні належною позивачу власністю.

Установивши, що 1/2 частини спірного домоволодіння належить на праві власності позивачу і він як співвласник майна, має право користуватися та розпоряджатися належним йому майном, проте відповідач чинить йому перешкоди у користуванні таким майном, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Схожий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2023 року у справі № 397/355/22 (провадження № 61-12938св23).

Також у постанові від 17 квітня 2024 року у справі №553/1602/21 Верховний Суд вказав на те, що саме по собі подання позову про усунення перешкод у користуванні житлом та заперечення відповідача проти його задоволення, свідчить про наявність таких перешкод.

З урахуванням зазначеного підтверджується наявність перешкод позивачу у користуванні нерухомим майном, співвласником якого він є, чим порушено його законні права, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою та зобов`язання передати йому ключі від квартири та вселення є обґрунтованими. Відповідачі не спростували доводи позивача з приводу порушення його права на володіння та користування часткою у спірній квартирі, будь - яких доказів на адресу суду на спростування вказаної обставини не надали.

Доводи адвоката відповідачів про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами вчинення ними перешкод йому у користуванні житловим приміщенням, судом відхиляються як такі, що спростовуються встановленими обставинами справи та власними поясненнями представників сторін під час судового розгляду.

Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідачі не вирішили спір в добровільному порядку, не зважаючи на звернення та спроби позивача залагодити суперечності мирним шляхом та в позасудовому порядку, хоча і мали усі можливості передати йому ключі від вхідних дверей спірної кваритри. Вказані обставини підтверджуються і поясненнями представників сторін у судовому засіданні 11.11.2024 року про наявність конфліктної ситуації з приводу користування цим житлом.

Посилання адвоката відповідачів про те, що у спірній квартирі зареєстрований та проживає малолітній син ОСОБА_2 , а тому сумісне життя з позивачем може спричинити дитині психоемоційний стрес є необґрунтованими та не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на можливість позивача реалізовувати своє право користування майном, співвласником якого він є, до того ж є лише припущеннями.

Не можуть бути прийняті судом до уваги також і аргументи відповідачів щодо перебування позивача за межами України, оскільки на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна (ст. 317 ЦК України).

Разом з тим, вимоги позивача про зобов`язання відповідачів передати йому або його матері ключі від квартири та заборону чинити будь-які дії, направлені на перешкоджання йому та його матері у відкриванні вхідних дверей і безперешкодному доступі до приміщення квартири та користуванні цими приміщеннями задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду не може носити альтернативний характер. Крім того, такий спосіб захисту порушеного права не є ефективним та не вирішує по суті спір щодо права позивача, тоді як усунення перешкод шляхом зобов`язання надати саме йому ключі від квартири та примусове вселення останнього є достатніми для відновлення порушених прав ОСОБА_9 . Слід також звернути увагу на те, що ОСОБА_4 до суду з будь-якими самостійними позовними вимогами не зверталась.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги слід задовольнити частково.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів у рівних частинах на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

ВселитиОСОБА_1 в квартируАДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей до даної квартири.

Стягнути зОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1211,20 (одну тисячу двісті одинадцять гривень 20 коп.) судового збору у рівних частинах, тобто по 605,60 грн. з кожного.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення складено 15.11.2024 року.

СУДДЯ М.Є.Бойко