КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом про стягнення 36373 гривень 68 копійок на його користь з Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за завдану моральну шкоду у зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду.

Позов обгрунтований тим, що 01.02.2022 року Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення в справі № 753/19986/18, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 36 373 грн 68 коп..

11 квітня 2023 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист, на підставі вказаного вище рішення суду першої інстанції.

03 травня 2023 року позивач подав заяву до Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ, просив прийняти до виконання виконавчий лист № 753/19986/18 виданий 11.04.2023 року Дарницьким районним судом м. Києва.

13 листопада 2023 року позивач подав заяву у Дарницький ВДВС, просив стягнути кошти з боржника згідно виконавчого листа. Однак відповіді від Дарницького ВДВС на заяву від 13.11.2023 року позивач не отримав.

ОСОБА_1 вважає, що неправомірна бездіяльність державного виконавця полягає у нестягненні коштів із боржника по виконавчому листу від 11.04.2023 року № 753/19986/18; затримка у прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження; в постанові про відкриття виконавчого провадження від 09.05.2023 року не вказаний пункт про арешт майна боржника; затримка у відправленні стягувачу постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Завдану моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, нервуванні, душевних хвилювань, порушенні стосунків з оточуючими людьми, вимушене пристосування до гіршого способу життя, зайві затрати зусиль на організацію свого життя, із вказаних причин, позивач оцінив у розмірі 36 373,68 грн, яку і просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 липня 2024 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що бездіяльністю відповідача, яка полягає у нестягненні коштів із боржника по виконавчому листу виданому 11.04.2023 року згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва в справі № 753/19986/18, призвела до моральних і фізичних страждань позивача, яку позивач оцінює у розмірі 36 373,68 грн.

Слід зазначити, що доводи апеляційної скарги позивача узгоджуються з обгрунтуванням, яке зазначено в позовній заяві.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що дії відповідача щодо невиконання рішення суду незаконними в судовому провадженні не визнавались, рішення, дії чи бездіяльність посадової або службової особи органу державної влади не оскаржувались, відтак їх незаконність не встановлена у встановленому законом порядку, тому суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав щодо покладення на відповідача відповідальності відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (частина перша та друга).

За змістом частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В силу частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як передбачено частиною першою статті 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що 01.02.2022 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва № 753/19986/18 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих залиттям квартири задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 16 806 грн 00 коп. - матеріальних збитків, 7 000 грн 00 коп. - моральної шкоди, 11 767 грн 68 коп. - витрат за проведення експертного дослідження, 800 грн 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу, а всього - 36 373 грн 68 коп..

11.04.2023 року позивач отримав виконавчий лист № 753/19986/18 за рішенням суду, який звернуто до примусового виконання.

14.03.2024 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок коштів за виконавчим листом.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, у тому числі внаслідок неправомірних дій щодо неї або членів її сім`ї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого.

У справі відсутні належні та допустимі докази того, що внаслідок дій (бездіяльності) Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) завдано моральної шкоди позивачу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що дії відповідача щодо невиконання рішення суду незаконними в судовому провадженні не визнавались, рішення, дії чи бездіяльність посадової або службової особи органу державної влади не оскаржувались, відтак їх незаконність не встановлена у встановленому законом порядку.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не довів склад цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності держави Україна перед ним за завдані збитки у вигляді моральної шкоди, а тому позов є необґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про наявність бездіяльності виконавця в тому, що не виконано рішення суду та не стягнуто кошти з боржника, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки така бездіяльність має бути встановлена в рамках розгляду скарги на бездіяльність виконавця чи в рамках оскарження дії чи бездіяльності по Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не доведені належними і допустимими доказами, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримався норм матеріального права, є помилковими.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнові та немайнові права позивача не було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст.ст. 23 1167, 1173, 1174 ЦК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «18» листопада 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

В.І. Олійник