Справа № 132/3130/23
Провадження № 22-ц/801/1180/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Матківської М. В.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на заочне рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 11 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Павленко І. В. в залі суду в м. Калинівка Вінницької області за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін),

у цивільній справі № 132/3130/23 за позовом ОСОБА_1 в особі представника-адвоката Яреська Тараса Віталійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

Короткий зміст вимог

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яресько Тарас Віталійович, звернувся в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позов, урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, обґрунтовано тим, що 22.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 37302 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором 168508425 від 20.07.2020 в розмірі (з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису нотаріуса) 17 400,00 грн. 12.08.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В. Л. відкрито виконавче провадження № 66485253 про примусове виконання виконавчого напису № 37302 від 22.05.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 17 400,00 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В. Л. від 21.08.2023 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 . Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В. Л. від 12.10.2023 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 37302, виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 17 400 грн закінчено. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинений з порушенням закону, а тому є таким, що підлягає скасуванню. Зокрема порушено процедуру вчинення виконавчого напису затвердженого Законом України «Про нотаріат» та Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Враховуючи, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону, тому і кошти в розмірі 20 140,77 грн стягнуті в межах виконавчого провадження є безпідставно набутими та підлягають поверненню.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 , у заявленому позові просив визнати виконавчий напис № 37302 від 22.05.2021, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором 168508425 від 20.07.2020 в розмірі (з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису нотаріуса) 17 400,00 грн таким, що не підлягає виконанню; стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на його користь 20 140 грн безпідставно набутих коштів, а також судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 11 грудня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Виконавчий напис № 37302 від 22.05.2021, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором 168508425 від 20.07.2020 в розмірі (з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису нотаріуса) 17 400,00 грн, визнано таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 20 140 грн безпідставно набутих коштів.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції вказав, що вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Судом взято до уваги ту обставину, що відсутні докази нотаріального посвідчення правочину за яким позивачу надавались грошові кошти, що не відповідає положенням законодавства про вчинення виконавчого напису. Крім того, матеріали справи не містять відомостей про те, що позивачем отримано повідомлення про розмір заборгованості та вимогу про сплату заборгованості. Оскільки правовою підставою для набуття ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» грошових коштів став виконавчий напис нотаріуса, який визнано таким, що не підлягає виконанню, відповідно правова підстава отримання цих коштів скасована, тому позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України підлягають поверненню грошові кошти в розмірі 20 140 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким судовим рішенням, ТОВ «Онлайн Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставини справи, неправильне дослідження поданих доказів, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, стягнути з позивача судові витрати в сумі 5 540 грн, понесені в суді першої та апеляційної інстанцій у вигляді сплати судового збору.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 23 квітня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Сопрун В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 травня 2024 року, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву на подану скаргу та витребувано справу із суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 06 червня 2024 року суддю ОСОБА_2 в зв`язку з перебуванням у відпустці замінено на суддю ОСОБА_3 .

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07 червня 2024 року справу призначено до розгляду на 25 червня 2024 року о 11 год. 20 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що позивач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора, надісланого на його номер мобільного телефону та в свою чергу не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він не отримував від первісного кредитора гроші за кредитним договором. Таким чином, позивач не оспорює факт укладання кредитного договору та отримання грошових коштів за ним, а також невиконання своїх зобов`язань перед кредитором.

Вказує, що з наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже, заповненням анкети-заяви позивач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови відповідно до вимог чинного законодавства України.

Вважає, що позивач мав довести, що була відсутня правова підстава для вчинення спірного виконавчого напису, тобто факт відсутності порушеного права відповідача та відсутність підстав для захисту відповідного права шляхом стягнення кредитної заборгованості на підставі спірного виконавчого напису. Однак належних та допустимих доказів з цього приводу позивачем не надавалось.

Зауважує, що вимога позивача щодо стягнення безпідставно набутих коштів не стосується предмету позову немайнового характеру, який ОСОБА_1 подав 11.10.2023. Також звертає увагу суду, якщо розмір позовних вимог збільшено або пред`явлено нові позовні вимоги, то суму судового збору необхідно доплатити до звернення до суду.

На переконання скаржника, вартість виконаних представником позивача робіт є завищеною, не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності їх розміру у розумінні приписів частини третьої статті 141 ЦПК України, не є співмірною зі складністю справи, а відтак відповідні витрати підлягають перерозподілу з урахуванням вимог вищезазначеної норми. Відповідно до попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат та опису робіт (наданих послуг), який міститься за текстом позовної заяви, незрозуміло скільки адвокат витратив часу на надання послуг, та яка вартість кожної послуги окремо. Разом з тим, відомостей про те, яка вартість години роботи адвоката матеріали справи не містять. Відтак суд першої інстанції необґрунтовано визнав правомірним стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу на суму 8 000 грн, оскільки документально відсутнє підтвердження наданих послуг.

Доводи особи, яка подала відзив апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Яресько Т. В. просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною. Також просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 сплачені витрати на професійну правничу (правову) допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 8 000,00 грн.

Зокрема вказує, сума заборгованості є спірною, оскільки розмір боргу, що стягувався по оскаржуваному виконавчому напису в два рази перевищує суму боргу, яка передбачена кредитним договором (тіло кредиту, проценти в межах строку кредитування). При цьому звертає увагу суду, що скаржник в апеляційній скарзі навіть не надає документи, які б свідчили про наявність у нього права вчиняти виконавчий напис, адже кредитний договір укладений між позивачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», а стягувачем по виконавчому напису виступає - ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», яке набуло право вимоги від інших кредиторів. Проте, договорів факторингу чи договорів про відступлення права вимоги в матеріалах справи немає.

Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» Тимошенко О. О. через систему «Електронний суд» направив відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно з вимогами частини другої статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 22.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 37302 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором 168508425 від 20.07.2020 в розмірі (з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису нотаріуса) 17 400,00 грн.

12.08.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною відкрито виконавче провадження № 66485253 про примусове виконання виконавчого напису № 37302 від 22.05.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 17 400,00 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною від 21.08.2023 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною від 12.10.2023 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 37302, виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 17 400 грн закінчено.

Згідно із відповіддю приватного виконавця Дорошкевич В. Л., наданою на адвокатський запит адвоката Яреська Т. В., в рамках виконавчого провадження № 66485253 приватним виконавцем стягнуто грошові кошти в загальному розмірі 20 140,77 грн, які розподілено і перераховано у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», з яких: 17 400 грн - сума боргу за виконавчим документом, яка перерахована на рахунок стягувача - ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»; 1 000 грн - витрати виконавчого провадження; 1 740 грн - основна винагорода приватного виконавця; 0,77 грн - надлишково стягнуті кошти, які повернуто на рахунок ОСОБА_1 .

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»

Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Тобто вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а нотаріус задля вчинення виконавчого напису повинен дійти висновку, що з дня виникнення права вимоги у стягувача минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, та, що подані стягувачем документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед ним.

Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Так, що стосується такої обов`язкової умови вчинення нотаріусом виконавчого напису як безспірність заборгованості, то характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, якими є надані стягувачем документи згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує.

Як встановлено зі спірного виконавчого напису № 37302, нотаріус керувався статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку).

10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку).

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі, у частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Таким чином, на день вчинення виконавчого напису існувала можливість стягнення заборгованості за виконавчим написом нотаріуса лише за нотаріально посвідченими договорами.

Колегія суддів зазначає, що суд має виходити з того, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 27 березня 2019 року в справі №137/1666/16-ц.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

При цьому, безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимога про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Вказаний висновок узгоджується з висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 19 березня 2021 року у справі №750/3781/20.

В апеляційній скарзі скаржник вказував, що позивач мав довести в суді першої інстанції, що була відсутня підстава для вчинення виконавчого напису.

Щодо підстав доказування у спорах щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, то позиція Верховного Суду є незмінною.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17, зазначено, що: «порушення Приватним нотаріусом порядку вчинення оспорюваного Виконавчого напису, а саме - вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не є нотаріально посвідченим, - є самостійною та достатньою підставою для визнання Виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Отже наявний в матеріалах справи кредитний договір, на якому було вчинено виконавчий напис і є свідченням того, що відповідач та приватний нотаріус порушили процедуру вчинення виконавчого напису, що є достатньою підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим, відповідач, як ініціатор вчинення оспорюваного виконавчого напису, який мав би подати нотаріусу всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, в обґрунтування заперечень проти позовних вимог, жодних доказів не подав.

Крім того, відповідачем до суду не подано договорів факторингу чи договорів про відступлення права вимоги, на підтвердження існування між сторонами кредитних відносин, а також доказів правонаступництва за вказаним договором, враховуючи, що у виконавчому написі наявна інформація про первинного кредитора та його правонаступника.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем жодним чином не спростовано порушення встановленої законом процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса, відтак наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги про те, що вимога позивача щодо стягнення безпідставно набутих коштів не стосується предмету позову немайнового характеру, який ОСОБА_1 подав 11.10.2023, є безпідставними.

З матеріалів справи встановлено, що позовна заява була подана 11.10.2023 через систему «Електронний суд». Позов містив дві вимоги, за які було сплачено судовий збір - майнову (стягнення коштів) та немайнову (визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню) (а.с.1-8).

18.10.2023, тобто через тиждень після подачі позову, представником позивача було подано заяву про збільшення позовних вимог, а саме - збільшено кількісну складову позовної вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів. При цьому інформацію про суму стягнутих коштів представник позивача отримав на підставі адвокатського запиту від приватного виконавця (а.с.41-48).

Отже позивач не змінив ні підставу, ні предмет позову, він змінив лише кількісну складову позовної вимоги (збільшення суми, що стягувалась) в межах строків та порядку, визначених ЦПК України.

Ні відзиву, ні заперечень від відповідача на заяву про збільшення позовних вимог до суду надано не було.

Право на ефективний захист спрямоване на те, що позивач може максимально ефективно захистити своє порушене право через суд за допомогою однієї позовної заяви, та не потребуватиме повторних звернень. В даному випадку, у разі стягнення грошових коштів з позивача на підставі незаконного виконавчого напису, позивач буде вимушений звертатись до суду із позовом про повернення безпідставно стягнутих коштів, що порушить його право на ефективний захист.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (п. 58) зазначено: «право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду».

Отже, твердження скаржника про порушення позивачем норм ЦПК України в частині подання заяви про збільшення позовних вимог, є безпідставним та необґрунтованим.

У справі встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В. Л. від 12.10.2023 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 37302, виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 17 400 грн закінчено. Згідно із відповіддю приватного виконавця Дорошкевич В. Л., наданою на адвокатський запит адвоката Яреська Т. В., в рамках виконавчого провадження № 66485253 приватним виконавцем стягнуто грошові кошти в загальному розмірі 20 140,77 грн, які розподілено і перераховано у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», з яких: 17 400 грн - сума боргу за виконавчим документом, яка перерахована на рахунок стягувача - ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»; 1 000 грн - витрати виконавчого провадження; 1 740 грн - основна винагорода приватного виконавця; 0,77 грн - надлишково стягнуті кошти, які повернуто на рахунок ОСОБА_1 .

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги ту обставину, що правовою підставою для набуття ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» грошових коштів став виконавчий напис нотаріуса, який визнано таким, що не підлягає виконанню, таким чином, правова підстава отримання цих коштів скасована, тому дійшов правильного висновку, що позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України підлягають поверненню грошові кошти в розмірі 20 140 грн.

Як уже зазначалося, позивач подав позовну заяву через систему «Електронний суд», попередньо направивши її відповідачу.

Відтак представником позивача разом із позовною заявою були подані належні, допустимі та достатні докази документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. Разом з тим, відповідач не заявляв клопотання про зменшення розміру стягнутих витрат на професійну допомогу, жодним чином не обґрунтував та не надав жодного належного, допустимого та достатнього доказу неспівмірності розміру витрат складності справи, обсягу наданих послуг в суді першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, понесені судові витрати зі сплати судового збору у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції необхідно залишити за ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс».

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 зазначає, що поніс витрати на правничу допомогу на стадії апеляційного провадження в сумі 8 000 грн, які просить компенсувати йому за рахунок відповідача.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Отже розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

У постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 03 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 (провадження № 61-9690св20) звернуто увагу на те, що: «при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок, що: «розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено».

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 826/856/18.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За приписами частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Ураховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи ці вимоги, колегія аналізує надані позивачем докази на підтвердження цих витрат.

Правову допомогу ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції надавав адвокат Яресько Т. В. згідно з договором № 23165 про надання правничої допомоги, укладеним 06.10.2023 між адвокатом Яреськом Т. В. та ОСОБА_1 . На стадії апеляційного провадження адвокатом Яреськом Т. В. на підтвердження повноважень надано ордер від 13.05.2024 до Додатку № 2 до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 23165 від 06.10.2023.

Згідно з п. 1 Додатку № 2, цей Додаток визначає порядок оплати правничої (правової) допомоги (надалі) гонорар адвокату за: надання правничої допомоги щодо складання та подання відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» по справі № 132/3130/23, в суді апеляційної інстанції (аналіз апеляційної скарги, підготовка відзиву на цю скаргу черес ІС Електронний суд).

Відповідно до п. 2 Додатку № 2 вартість послуг за домовленістю сторін складає фіксовану суму 8 000 грн 00 коп.

Між ОСОБА_1 та адвокатом Яреськом Т. В. 13.05.2024 підписано Акт приймання-передачі послуг № 1, згідно з яким сторони погодили обсяг правничої допомоги клієнту та розмір гонорару: 8 000 грн 00 коп.

Згідно з розрахунковою квитанцією №13/05/24 від 13.05.2023 адвокат Яресько Т. В. прийняв від ОСОБА_1 гонорар в сумі 8 000 грн 00 коп. як оплату за надані правові послуги відповідно до Додатку № 2 до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 23165 від 06.10.2023.

У справі, що переглядається, сума гонорару адвоката встановлена сторонами договору у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та витраченого представником позивача часу, а отже, розмір витрат є визначеним. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Оцінивши реальність і необхідність витрат на правову допомогу, колегія вважає, що вони відповідають цьому критерію.

Зважаючи на вказане, колегія визнає обґрунтованою вартість послуг адвоката Яреська Т. В. на стадії апеляційного провадження у розмірі 8 000 грн 00 коп., які належать до стягнення з відповідача, апеляційну скаргу якого залишено без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» залишити без задоволення.

Заочне рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 11 грудня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (код ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 8 000 (вісім тисяч) грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 червня 2024 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

М. В. Матківська