ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/821/1913/24Головуючий по 1 інстанції
Справа № 206/1709/24 Категорія: 304090000 Демчика Р.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л., Гончар Н.І.,

секретар: Любченко Т.М.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Універсал банк»;

відповідач ОСОБА_1 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 жовтня 2024 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

АТ «Універсал Банк» звернулося з позовом до суду, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 14.6.2019 в сумі 157065,98 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.06.2019 відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 14.06.2019.

Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку зазначених вище документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови.

На підставі укладеного Договору відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 80000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

Однак, відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, а станом на 28.12.2022 прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим відбулось істотне порушення Клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 28.12.2022 направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте, відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості, у зв`язку з чим кредит став у формі «на вимогу».

Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Універсал Банк» за кредитним договором станом на 15.01.2024 складає 157065,98 грн, у тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 157068,98 грн, заборгованість за порушення грошового зобов`язання 0 грн; заборгованість за пенею 0,00 грн.

Оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «Універсал Банк», звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 жовтня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» б/н від 14.06.2019, станом на 15.01.2024, в загальній сумі 157065 грн 98 коп.

Компенсовано АТ «Універсал Банк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн.

Мотивуючи прийняте судове рішення, суд першої інстанції зазначив, що станом на день розгляду справи, заборгованість відповідачем не погашена, розрахунок заборгованості відповідачем не оспорювався, а тому загальна сума боргу 157065,98 грн підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

Відсотки, нараховані Банком за користування кредитними коштами у період дії воєнного стану з 24.02.2022, не є неустойкою за прострочення сплати споживчого кредиту, а отже є правомірними.

Не погоджуючись з рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що в період дії воєнного стану, позичальник звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, за прострочення споживачем зобов`язань за таким договором.

Скаржник вважає, що мають місце форс-мажорні обставини, у зв`язку з якими у нього виникло право на звільнення від сплати відсотків за користування коштами банку на весь час дії воєнного стану в Україні.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Статтею 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 статті 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 статті 11 вказаного Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч. 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустив новий проект «Monobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Monobank». Після перевірки кредитної історії на платіжних картках «Monobank» за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт.

Особливістю проекту «Monobank» є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт.

Тобто, правова природа договору, укладеного через мобільний застосунок «Monobank», полягає у приєднанні до його умов шляхом накладання власного електронного підпису, чим підтверджується згода споживача.

Укладений між сторонами даної справи договір має специфіку, не властиву укладенню кредитних договорів у паперовому вигляді. Банківське обслуговування клієнтів здійснюється дистанційно, без відділень, а тому споживач самостійно розпоряджається наданими йому коштами.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.

Із матеріалів справи судом встановлено, що 14.06.2019 ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» за отриманням банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг.

Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк», Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг із АТ «Універсал Банк». Відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомився та отримав примірники вказаних документів у мобільному додатку, що складають договір та зобов`язалась виконувати його умови.

Згідно із п. 3 Анкети-заяви, відповідач беззастережно погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту та повідомляти його про це шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

Аналіз змісту умов договору засвідчує, що останній містить усі істотні умови для відповідного виду договору, з яких сторони досягли згоди.

Таким чином, між сторонами склались кредитні правовідносини, які регулюються параграфом 2 (кредит) глави 71 Цивільного кодексу України.

Звертаючись до суду з цим позовом, банк, окрім анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, надав паспорт споживчого кредиту, витяг з умов та правил надання банківських послуг, таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, розрахунок заборгованості тощо.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що без ознайомлення з Умовами і Правилами обслуговування, Тарифами унеможливлюється подальша активація карти через мобільний додаток та, відповідно, унеможливлюється використання послуг monobank.

Враховуючи, що послуги банку в проекті monobank надаються дистанційно через мобільний додаток в режимі реального часу, а Умови і правила, які включають тарифи та інформацію, яка підлягає доведенню до відома споживачів перед укладенням договору споживчого кредитування, надані відповідачу саме через мобільний додаток, апеляційний суд доходить висновку, що відповідач був ознайомлений з правилами, які діяли на час підписання анкети-заяви та відповідно до ст. 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання.

Таким чином, наведене свідчить про укладення сторонами в установлений законом спосіб кредитного договору, у тому числі погодження сторонами Умов обслуговування рахунків фізичної особи.

Із довідки про наявність рахунку від 20.09.2024 вбачається, що у позичальника ОСОБА_1 наявна платіжна картка, видана по відкритому у банку рахунку. Статус картки - активна до 07/24 ( а.с. 139 на звор.).

На підтвердження надання кредитного ліміту відповідачу позивачем було надано довідку про розмір встановленого кредитного ліміту, з якої вбачається, що відповідачу було надано кредитний ліміт по картці 14.06.2019 в розмірі 20000,00 грн, 12.12.2019 в розмірі 50000,00 грн, 01.02.2020 у розмірі 80000,00 ( а.с. 140).

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 15.01.2024 за відповідачем наявна заборгованість в сумі 157065,98 грн (а.с. 8-14).

Окрім того, під час розгляду справи судом першої інстанції банк подав до суду виписку про рух коштів по картці ОСОБА_1 , рахунок № НОМЕР_1 , за період з 14.06.2019 по 15.01.2024 (а.с. 116-139).

З вказаної виписки по картковому рахунку вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами, переводив витрати у розстрочку та частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів, однак, мало місце як поповнення рахунку, так і подальше використання кредитних коштів.

У постанові Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами існування заборгованості за кредитним договором.

Отже, надані банком виписка про рух коштів по картці відповідача та розрахунок заборгованості є належними доказами, які підтверджують розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки містять детальний розпис нарахованої заборгованості за кредитним договором, дати здійснення платежів боржником, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом.

З апеляційної скарги вбачається, що скаржник не заперечує щодо дійсності підписання анкети-заяви, не заперечує щодо ознайомлення з усіма умовами договору кредитування, не заперечує щодо отримання кредитного ліміту та користування кредитними коштами. Суть апеляційної скарги зводиться до незгоди ОСОБА_1 з нарахуванням банком відсотків за користування кредитними коштами в період воєнного стану.

Однак, доводи скаржника про те, що позичальник звільняється від сплати відсотків за користування коштами банку на весь час дії воєнного стану в Україні, апеляційний суд відхиляє, оскільки 15.03.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено новими пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Як встановлено з матеріалів справи, зокрема, виписки про рух коштів по рахунку, банком нараховувалися лише відсотки за користування кредитними коштами відповідно до паспорту споживчого кредиту.

Так, згідно з умовами паспорту споживчого кредиту Чорної карти monobank, з якими відповідач ознайомився, підписуючи анкету-заяву, базова процентна ставка складає 3,1 % в місяць, збільшена відсоткова ставка на місяць на загальну суму заборгованості складає 6,2 % та застосовується у випадку наявності простроченої заборгованості.

Колегія суддів зауважує, що проценти за кредитним договором є платою за користування кредитом, а не штрафними санкціями.

У свою чергу, на час дії воєнного стану законодавство України не передбачає скасування нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Таке нарахування є правомірним з боку кредитора.

Відтак, зобов`язання з кредитного договору передбачає єдиний обов`язок боржника повернути кредит у повному розмірі та сплатити проценти за користування кредитом.

Вказаним обставинам суд першої інстанції надав правову оцінку та дійшов правомірного висновку щодо помилковості думки сторони відповідача про тотожність понять процентної ставки за користування кредитними коштами та неустойки.

Інших доводів, які б потребували додаткового правового аналізу і могли б слугувати підставою для скасування судового рішення, скаржник не навів.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду викладене, колегія суддів доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 жовтня 2024 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Судді Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар

Т.Л. Фетісова