Справа № 352/1849/24
Провадження № 2/352/640/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Хоминець М. М.

з участю секретаря Гундич Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Марущак Володимир Іванович, до ОСОБА_2 про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом,

у с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом.

Заявлений позов обґрунтовував тим, що мама позивачки ОСОБА_3 була власником будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, дійсна вартість якого на цей час становить 1955365 грн. Дане будинковолодіння збудоване в 1982 р., не є самочинним будівництвом. До збудованих до 05 серпня 1992 р. житлових будинків закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності, документом, який відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку, побудованого до 05.08.1992, є технічний паспорт на обєкт нерухомого майна.При цьому право власності не зареєстроване, правовстановлюючий документ відсутній. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мама позивачки ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, зокрема, на будинковолодіння АДРЕСА_1 . Позивачка як спадкоємець за законом першої черги прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Другим спадкоємцем за законом першої черги є її брат ОСОБА_2 , який є відповідачем у справі. Однак, останній на спадкове майно не претендує, у встановленому законом порядку та строки не заявляв свої вимоги щодо спадкового майна. Інших спадкоємців немає. З метою оформлення права на успадковане майно позивачка звернулася до нотаріальної контори, однак, постановою від 25.06.2024 нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинковолодіння у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа. Тому позивачка змушена звернутися до суду з цим позовом.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Марущак В. І. у судове засідання не з`явилися, в поданій до суду заяві представник позивача просив розглянути справу без участі сторони, позов підтримав і просив його задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, у надісланій до суду заяві позов визнав, не заперечував щодо його задоволення, просив справу розглянути без його участі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Установлено, що матір позивачки ОСОБА_3 була власником будинковолодіння АДРЕСА_1 , 1982 року побудови. Проте свідоцтво про право власності на будинковолодіння ОСОБА_3 не отримувала, державна реєстрація права власності на це нерухоме майно не проведена.

Стаття 100 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) визначала, що в особистій власності громадян може бути, зокрема, і житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов`язувала наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією.

Відповідно до п.4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966, реєстрації підлягали всі будинки та домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності та розташовані в межах міст і селищ міського типу.

Жодна інструкція не встановлювала обов`язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у сільських населених пунктах.

Закон України «Про власність» від 07.02.1991 також не передбачав обов`язкової державної реєстрації права власності.

За загальним правилом закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплено у ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України, згідно якої дію акту цивільного законодавства в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності. До події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, яке діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачає обовязкової реєстрації таких прав.

Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави дійти висновку про те, що до збудованих до 05 серпня 1992 р. обєктів нерухомого майна закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. А документом, який відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на обєкт нерухомого майна.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 557/1209/16-ц.

Отже, ОСОБА_3 уважалася власником вказаного нерухомого майна, і це право презумується.

Будинковолодіння складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд, його дійсна вартість на цей час становить 1955365 грн.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй будинковолодіння, яку прийняла позивачка як спадкоємиця за законом першої черги в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Другий спадкоємець за законом першої черги брат позивачки ОСОБА_2 , який є відповідачем у справі, спадщину після смерті матері не прийняв і на неї не претендує.

Вказані обставини, які відповідачем не заперечувалися, підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

З огляду на те, що відсутність правовстановлюючого документа на будинковолодіння перешкоджає позивачці оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальному порядку, суд визнає за нею право власності на вказане будинковолодіння в порядку спадкування за законом після померлої матері.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 58 Конституції України, ст. 5, 1261, 1268 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Марущак Володимир Іванович, до ОСОБА_2 про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 вартістю 1955365 грн у порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складене 14.10.2024.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ