КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №359/6782/23 Головуючий у І інстанції - Журавський В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу, поновлення дії трудового договору та стягнення заробітної плати, -

установив:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу, поновлення дії трудового договору та стягнення заробітної плати.

Позовну заяву мотивувала тим, що вона працювала на посаді начальника відділу з контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Донецька залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця».

Наказом АТ «Укрзалізниця» №483/ос від 04 травня 2022 року було призупинено дію трудового договору з нею з 06 травня 2022 року та до припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Вважає призупинення трудового договору з нею незаконним, оскільки вона бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати їй роботу.

Просила суд, визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Укрзалізниця» №483/ос від 04 травня 2022 року про призупинення дії трудового договору з нею, поновити дію трудового договору, а також стягнути з АТ «Укрзалізниця» на свою користь суму заробітної плати та інших виплат за період дії наказу АТ «Укрзалізниця» №483/ос від 04 травня 2022 року по дату поновлення дії трудового договору.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2024 року відмовлено в задоволенні зазначеного вище позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що головною умовою призупинення дії трудового договору є абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи.

Якщо ж працівник бажає та може виконувати роботу або роботодавець може надавати роботу, то призупинити дію трудового договору неможливо.

Зауважує, що абсолютна неможливість надання їй роботи відповідачем не вбачається, відповідачем не було запропоновано її переведення на іншу роботу зі збереженням середньої заробітної плати.

Звертає увагу на те, що вона зверталася до відповідача з повідомлення, що перебуває на підконтрольній території, готовності працювати та поновлення дії трудового договору.

Таким чином, вона мала можливість та бажала виконувати роботу але роботодавець проігнорував це та незаконно призупинив дію трудового договору.

Незважаючи на той факт, що Лиманська міська ТГ по теперішній час є територією активних бойових дій, на яких функціонують виключно державні електронні інформаційні ресурси, АТ «Українська Залізниця» продовжує повноцінно проводити свою господарську діяльність по всій території України.

Крім цього, посада за якою вона була працевлаштована належить до категорії посад, діяльність з яких може здійснюватися в будь-якому місті та по всій території України.

Вказує, що вона недоотримала від відповідача заробітної плати: 2442,44 грн. * 302 робочі дні = 737617,39 грн.

Наголошує, що відповідачу з резервного фонду державного бюджету виділено грошові кошти для здійснення відповідачем заходів з безперебійного функціонування, у тому числі виплати заробітної плати, а тому у відповідача є можливість сплачувати їй заробітну плату.

Просила суд, скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2024 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На вказану апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» подало відзив, в обґрунтування якого зазначило, що посилання позивача на те, що АТ «Укрзалізниця» ні на день не зупиняло свою роботу, на законність наказу АТ «Укрзалізниця» №483/ос не впливає, оскільки факт виконання своєї роботи машиністом, провідником або іншою особою, які безпосередньо забезпечували перевізний процес, не вказує, що робота за трудовим договором позивача в окупованому населеному пункті була наявна.

Стаття 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не містить положення, що призупинення дії трудового договору з працівниками є можливим, якщо робота підприємства повністю зупинена.

Повністю зупинена була робота структурного підрозділу в якому працювала позивач, а саме Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця».

Суд першої інстанції на підставі наданих ним належних доказів вірно встановив, що наглядовою радою не затверджувався відповідний план внутрішніх аудитів на 2022 рік, а з усіма працівниками Департаменту вирішено призупинити дію трудового договору.

Всі обставини, на які вказувало АТ «Укрзалізниця» підтверджуються наданими у справі доказами.

В той же час, стверджуючи, що посада «начальник відділу Департаменту внутрішнього аудиту та контролю» не передбачає, не вимагає прив`язки до конкретного населеного пункту є лише припущенням позивача, яке спростовується розпорядженням №ЦКРУ-21/9 від 17 січня 2018 року. Даним розпорядженням визначено перелік населених пунктів, які встановлено як місця постійної роботи працівників управління внутрішнього аудиту та контролю регіональних філій Департаменту внутрішнього аудиту та контролю.

Звертає увагу на те, що позивач у своїй апеляційній скарзі невірно наводить посаду, яку вона займає.

Позивач займає посаду не начальника відділу Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, а начальника відділу з контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Донецька залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця».

Відповідно, навіть назва посади позивача безпосередньо співвідносить її роботу з регіональною філією «Донецька залізниця», місцезнаходженням якої є м. Лиман Донецької області.

Крім того, наголошує, що цинічним виглядає посилання позивача в апеляційній скарзі на можливість ним наразі запропонувати позивачу вакансію, оскільки АТ «Укрзалізниця» неодноразово закликала позивача вийти на зв`язок з АТ «Укрзалізниця» (отримати листи, які їй направлялись з пропозицією вакансій для працевлаштування, відповісти на телефонні дзвінки щодо узгодження комунікацій, тощо).

Позивач повністю ігнорує намагання АТ «Укрзалізниця» працевлаштувати на інші посади в Товаристві. Наведене свідчить, що метою позивача є не робота, а отримання грошових коштів за рішенням суду в якості середнього заробітку.

Просило суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2024 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 01 вересня 2017 року ОСОБА_1 працювала на посаді начальника відділу з контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Донецька залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця».

Наказом АТ «Укрзалізниця» №ц-42/6-В від 24 лютого 2022 року у зв`язку з запровадженням воєнного стану з 24 лютого 2022 року була зупинена робота структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця», які не виконують критично важливі задачі.

Згідно Витягу із наказу АТ «Укрзалізниця» №Ц-43/11 від 23 січня 2023 року ОСОБА_1 перебувала в простої в періоди з 01 по 31 березня 2022 року, з 01 по 30 квітня 2022 року та з 01 по 05 травня 2022 року.

Наказом АТ «Укрзалізниця» №483/ос від 04 травня 2022 року був припинений простій, введений для працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, та з 06 травня 2022 року з ОСОБА_1 , начальником відділу з контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Донецька залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, було призупинено дію трудового договору до припинення або скасування воєнного стану.

Встановлено, що призупиняючи дію трудового договору з позивачем на підставі ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», АТ «Укрзалізниця» обґрунтував відсутністю умов для організації та виконання робочого процесу працівниками Департаменту внутрішнього аудиту та контролю.

Згідно з п.1.1, п.1.2. п.2.1 Положення про Департамент внутрішнього аудиту та контролю, затвердженого рішенням наглядової ради АТ «Укрзалізниця» від 07-09 жовтня 2020 року, Департамент внутрішнього аудиту та контролю є структурним підрозділом АТ «Укрзалізниця» та підпорядковується Наглядовій раді. Департамент виконує функції підрозділу/служби внутрішнього аудиту товариства. Ціллю діяльності Департаменту є надання незалежних, об`єктивних аудиторських послуг, спрямованих на збільшення вартості товариства та вдосконалення його діяльності та процесів.

За змістом розділу 7 вказаного Положення, а також п.4.1.1 Регламенту організації та проведення внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця», Наглядова рада АТ «Укрзалізниця» затверджує плани проведення аудитів. Поточні аудити здійснюються на підставі піврічних планів проведення аудиту, а також за окремим дорученням Голови Правління товариства.

Листом №АЦСК-07/59 від 07 листопада 2022 року АТ «Укрзалізниця» проінформувала, що Наглядовою радою не затверджувались Плани внутрішніх аудитів на 2022 рік.

З Переліку працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, з якими пропонується призупинити дію трудових договорів на період військового стану, наведений перелік з 80 працівників Департаменту.

Вказані обставини свідчать про зменшення обсягів роботи Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» до тієї міри, що Наглядовою радою не затверджувався відповідний план внутрішніх аудитів на 2022 рік, а з усіма працівниками Департаменту вирішено призупинити дію трудового договору.

В силу п.8.3 Положення про Департамент внутрішнього аудиту та контролю працівники департаменту не можуть залучатися іншими структурними підрозділами товариства для виконання їх завдань та доручень.

Крім цього, розпорядженням №ЦКРУ-21/9 від 17 січня 2018 року місцем розташування працівників внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Донецька залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» та відповідно адресою робочого місця ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .

В той час як в період з 24 лютого 2022 року по 31 грудня 2022 року територія Лиманської міської територіальної громади належала до території можливих бойових дій, з 25 травня 2022 року по 30 вересня 2022 року - тимчасово окупована територія, з 01 січня 2023 року по 08 вересня 2023 року - територія активних бойових дій, з 08 вересня 2023 року та по теперішній час - територія активних бойових дій, на яких функціонують виключно державні електронні інформаційні ресурси, що підтверджується, Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року №309.

На підставі рішень Наглядової ради від 23 лютого 2023 року №А-10/4-23, від 29 червня 2023 року №А-10/11-23 та у зв`язку зі змінами до штатного розпису апарату управління АТ «Укрзалізниця», Департамент внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» ліквідовано та посада начальника відділу з контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Донецька залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, яку обіймає ОСОБА_1 , підлягає скороченню. Про що позивачу були направлені письмові попередження про наступне вивільнення з пропозицією іншої роботи з переліком вакантних посад від 21 серпня 2023 року, від 26 вересня 2023 року, від 17 жовтня 2023 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що характер посадових обов`язків, покладених на позивача, свідчить про неможливість тимчасового переведення на іншу роботу та прямо суперечить Положенню про Департамент внутрішнього аудиту та контролю.

Крім того, бойові дії на території Лиманської міської територіальної громади додатково свідчать про об`єктивну неможливість доступу позивача до робочого місця для виконання своїх посадових обов`язків.

Також, було ліквідовано Департамент внутрішнього аудиту та контролю.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що АТ «Укрзалізниця» обґрунтовано призупинив дію трудового договору з позивачем, а саме у зв`язку з неможливістю надати роботу позивачу у зв`язку з військовою агресією проти України, а позивач - її виконувати.

Позовні вимоги про стягнення суми заробітної плати та інших виплат, є похідними від вимоги про поновлення трудового договору з позивачем, а тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь Лисенко З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року№ 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час.

Згідно з пунктом 3 цього Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2136-ІХ), яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами першою та другою Закону № 2136-ІХ встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до статті 13 Закону № 2136-ІХ, призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.

Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою.

Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах: від 01 червня 2023 року у справі № 149/1089/22 (провадження № 61-292св23), від 14 вересня 2023 року у справі № 754/5488/22 (провадження № 61-6588св23), від 18 жовтня 2023 року у справі № 303/7508/22 (провадження № 61-10153св23).

Підставами для призупинення дії трудового договору відповідно до статті 13 Закону 2136-IX може бути не лише абсолютна непрацездатність підприємства через його руйнування чи руйнування частини його інфраструктури, а й інші, викликані збройною агресією, фактичні та економічні чинники, які не дозволяють забезпечити працівника роботою, яку він виконував раніше, наприклад: скорочення замовлень чи обсягу послуг, які надаються підприємством, суттєве зниження доходів підприємства, неможливість виконання роботодавцем перед працівником зобов`язань з виплати заробітної плати та страхових внесків тощо.

Саме на керівництво підприємства покладаються дискреційні повноваження щодо визначення переліку працівників, з якими необхідно призупинити дії трудових договорів, з самостійним визначенням відповідних трудових критеріїв для цього (певні посади, що можуть бути незадіяні в умовах зміненої господарської діяльності; кваліфікація окремих працівників, наявність у них певних знань, навичок та умінь, допущення певними працівниками порушень трудового розпорядку тощо).

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Матеріали справи свідчать про те, що з 01 вересня 2017 року ОСОБА_1 працює на посаді начальника відділу з контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Донецька залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця».

Наказом АТ «Укрзалізниця» №ц-42/6-В від 24 лютого 2022 року у зв`язку з запровадженням воєнного стану з 24 лютого 2022 року була зупинена робота структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця», які не виконують критично важливі задачі.

Згідно Витягу із наказу АТ «Укрзалізниця» №Ц-43/11 від 23 січня 2023 року ОСОБА_1 перебувала в простої в періоди з 01 по 31 березня 2022 року, з 01 по 30 квітня 2022 року та з 01 по 05 травня 2022 року.

Наказом АТ «Укрзалізниця» №483/ос від 04 травня 2022 року був припинений простій, введений для працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, та з 06 травня 2022 року з ОСОБА_1 , начальником відділу з контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Донецька залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, було призупинено дію трудового договору до припинення або скасування воєнного стану.

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки наказ Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 04 травня 2022 року №483/ос про призупинення дії трудового договору, зокрема в частині, що стосується ОСОБА_1 , був прийнятий роботодавцем в умовах воєнного стану, у зв`язку із військовою агресією проти України, веденням, починаючи з 2022 року бойових дій у м. Лиман, Донецької області, що очевидно впливало на безпечні й належні умови праці працівників підприємства.

Слід зазначити, що роботодавцем було тимчасово призупинено дію трудових договорів фактично із усіма працівниками Департаменту аудиту та контролю Акціонерного товариства «Українська залізниця», які перебували у трудових відносинах із ним у зв`язку із неможливістю забезпечити працівників роботою.

Список таких працівників було наведено у додатку 1 до наказу Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 04 травня 2022 року № 483/ос, серед яких була і ОСОБА_1 .

На підприємстві залишалася працювати працівники, які виконують критично важливі завдання.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відсутні умови для призупинення дії трудового договору, а саме - абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи, не заслуговують на увагу, оскільки в силу п.8.3 Положення про Департамент внутрішнього аудиту та контролю працівники департаменту не можуть залучатися іншими структурними підрозділами товариства для виконання їх завдань та доручень.

Тому характер посадових обов`язків, покладених на позивача, свідчить про неможливість тимчасового переведення на іншу роботу та прямо суперечить Положенню про Департамент внутрішнього аудиту та контролю.

Із урахуванням встановлених у цій справі обставин слід погодитися із висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачкою порушення її трудових прав внаслідок прийняття роботодавцем оскарженого наказу від 04 травня 2022 року №483/ос про призупинення дії трудового договору в частині, яка стосується позивачки.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 вересня 2023 року у справі № 754/5488/22 (провадження № 61-6588св23).

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам, урахувавши, що на підприємстві склалися такі обставини, коли роботодавець не мав практичної можливості надати роботу та забезпечити працівникам безпечні умови праці дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання незаконним і скасування наказу від 04 травня 2022 року № 483/ос про призупинення дії трудових договорів, зокрема в частині, що стосується позивачки, як такий, що виданий відповідно до положень ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 303/7508/22 (провадження № 61-10153св23).

Акціонерне товариство «Українська залізниця» у зв`язку із територіальним місцем розташування неодноразово піддавалося ракетним ударам в м. Лиман, Донецької області, що є загальновідомим.

Тому відповідні посилання ОСОБА_1 на відсутність передбачених законом умов для призупинення дії трудових договорів не заслуговують на увагу, спростовуються матеріалами справи та встановленими обставинами.

Колегія суддів також зауважує, що призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин, а Законом визначено, що відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору в повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

Із урахуванням установлених у цій справі обставин правильним є висновок суду першої інстанції і про відмову у задоволенні похідної вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за період з 07 травня 2022 року по 03 липня 2023 року у розмірі 737617,39 грн. з урахуванням обов`язкових податків та зборів. (ст. 233 КЗпП України).

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381, 384, 389 ЦПК України,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 27 червня 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана