П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 листопада 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Собослоя Г.Г., Джуги С.Д.,

за участі секретаря Гусонька З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Данько Уляна Василівна, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 квітня 2024 року (повний текст рішення складено 10.04.2024, головуючий суддя Заболотний А.М.) у справі № 303/12929/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що його бабусі ОСОБА_3 належав на праві власності будинок у АДРЕСА_1 .

04.09.2013 ОСОБА_3 вчинила заповіт, за яким усе належне їй майно заповіла своїм дітям: сину ОСОБА_4 (батькові позивача) та доньці ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 бабуся позивача ОСОБА_3 померла.

ІНФОРМАЦІЯ_2 до моменту відкриття спадщини (дня смерті ОСОБА_3 ) помер батько позивача - ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_1 на момент смерті бабусі не проживав постійно зі спадкодавцем ОСОБА_3 , в установлений законом строк заяву нотаріусу про прийняття спадщини не подав.

15.11.2023 приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Кравченко О.І. на усне звернення ОСОБА_6 (матері позивача), що на підставі довіреності діяла від імені ОСОБА_1 , винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Позивач вказував, що спадкування майна після смерті його бабусі ОСОБА_3 відбувалося за заповітом, а батько ОСОБА_4 , на користь якого також складено заповіт, помер до відкриття спадщини, тому згідно з положенням ч. 1 ст. 1266 ЦК України (спадкування за правом представлення) частка у спадщині, яку мав прийняти його батько за заповітом, переходить до позивача.

Зазначав, що пропустив строк, встановлений законом для прийняття спадщини, оскільки з травня 2017 року постійно проживає та працює за межами території України, а саме у Швеції, м. Стокгольм. Вказував, що в родині були завжди хороші відносини, його мати доглядала за бабусею ОСОБА_3 , однак у вересні 2022 року при зустрічі з матір`ю в Німеччині у них виник конфлікт, пов`язаний із наміром матері одружитися з іншим чоловіком, після чого він припинив спілкування з матір`ю та бабусею. На початку вересня 2023 року позивач вирішив відновити зв`язок зі своєю матір`ю та після цього він дізнався про смерть бабусі ОСОБА_3 .

Посилаючись на дані обставини, вважаючи такі причини поважними, ОСОБА_1 просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , тривалістю 2 календарних місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вважав, що відсутність інформації про смерть спадкодавця та постійне проживання за межами України не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Жодних доказів на підтвердження того, що позивач не підтримував зв`язків з померлою бабусею та своєю матір`ю, яка перед смертю ОСОБА_3 доглядала її та достовірно знала про час смерті, суду не надано.

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги, позиція інших учасників справи

На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Данько У.В. Посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Доводи скарги зводяться до того, що 15.11.2023 приватний нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на усне звернення ОСОБА_6 (матері позивача), що на підставі довіреності діяла від імені ОСОБА_1 , якою відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Скаржник вважає, що причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є поважними, вказуючи ті ж обставини, що і у позовній заяві. Вказує також, що відповідач, як спадкоємець за заповітом, не повідомила позивача про смерть бабусі.

Крім того, скаржник посилається на такі підстави для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, вказуючи зокрема на те, що:

нотаріусом порушено Закон України «Про нотаріат» і Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України; нотаріус не вчинила жодних дії для повідомлення позивача про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , не здійснила виклик позивача як спадкоємця за заповітом за правом представлення, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця; не роз`яснила позивачу право подати заяву про прийняття спадщини;

позивачу не було відомо про наявність заповіту, що є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просила у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити. Вважає, що у задоволенні позовних вимог слід було відмовити з тих підстав, що позивач взагалі не є спадкоємцем за ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки позивач не врахував, що в даному випадку має місце спадкування за заповітом, а не спадкування за законом, відтак спадкування за правом представлення неможливе.

Межі розгляду апеляційним судом та явка учасників справи

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 6 ст. 367 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представників сторін, дослідивши матеріали даної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла таких висновків.

Застосовані норми права

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частина друга статті 1236 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно із частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Так, статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Крім того, згідно з вимогами частин першої статті 1266 ЦК України (спадкування за правом представлення) внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Вказана норма міститься у Главі 86 «Спадкування за законом» ЦК України, знаходиться після п`яти черг спадкування за законом, та стосується особливого порядку спадкування за законом.

Наприклад, онуки спадкодавця не є спадкоємцями першої черги за законом. Проте, якщо діти спадкодавця померли раніше спадкодавця (до відкриття спадщини), то онуки спадкодавця набувають право на спадкування за законом замість померлих батьків, як спадкоємці першої черги.

Зазначена норма про спадкуванням за правом представлення не врегульовує питання у разі спадкування за заповітом. Жодна норма, яка міститься у Главі 85 «Спадкування за заповітом» ЦК України не відсилає до застосування порядку передбаченого ст.1266 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновки щодо застосування статті 1266 ЦК України зроблено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.06.2018 в справі № 643/1216/15-ц (провадження № 61-6924св18), від 30.04.2024 у справі N 154/3846/20.

Спадкуванням за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини. По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємці за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу).

Тобто під спадкуванням за правом представлення розуміється особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом (та деяких інших осіб), коли одна особа у випадку смерті іншої особи, яка є спадкоємцем за законом, до відкриття спадщини нібито заступає її місце і набуває право спадкування тієї частки у спадковому майні, яку отримав би померлий спадкоємець, якби він був живий на момент відкриття спадщини.

У постанові Верховного Суду від 01.06.2020 у справі N 361/6553/16-ц підтримало позицію Верховного Суду України від 22.06.2016 N 6-2946цс15 стосовно того, що за аналізом положень статей 1222, 1223, 1245 ЦК України, слід дійти висновку про те, що частина спадкового майна, яку спадкодавець заповідав спадкоємцю, який помер до дня відкриття спадщини, слід вважати такою, що не охоплена заповітом, а тому право на спадкування цієї частки майна одержують спадкоємці за законом (статті 1261 1265 цього Кодексу). Відповідно до положень статті 1245 ЦК України, у разі, коли на час відкриття спадщини один зі спадкоємців за заповітом помер, то внуки спадкодавця мають право спадкувати ту частину спадщини, яка належала б за законом їхньому батькові.

Фактичні обставини справи

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що бабусі позивача ОСОБА_3 належав на праві власності будинок у АДРЕСА_1 (а.с.13-14 т. 1).

04.09.2013 ОСОБА_3 вчинила заповіт, за яким усе належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, та все те, що ще буде їй належати на час смерті, а також належні майнові права на час смерті, заповіла своїм дітям: сину ОСОБА_4 (батькові позивача) та доньці ОСОБА_5 (а.с.123 т. 1).

Оскільки спадкодавець у заповіті не розподілила спадщину між спадкоємцями, тому, відповідно до положень ч. 1 ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла бабуся позивача ОСОБА_3 (а.с.12 т. 1)

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача ОСОБА_4 (а.с. 103 т. 1).

Таким чином, спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 помер до дня відкриття спадщини - до дня смерті ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене та проаналізувавши положення статей 1222, 1223, 1245 ЦК України, беручи до уваги рівність часток двох спадкоємців за заповітом та висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 01.06.2020 у справі N 361/6553/16-ц, колегією суддів установлено, що спадкового майна (рівна частка одного з двох спадкоємців за заповітом), котру спадкодавець ОСОБА_3 заповідала спадкоємцю ОСОБА_4 (батькові позивача), який помер до дня відкриття спадщини, слід вважати такою, що не охоплена заповітом, а тому право на спадкування цієї частки майна одержують спадкоємці за законом (статті 1261 - 1265 ЦК України).

Спадкування неохопленої заповітом частини всього спадкового майна відбувалося за законом, згідно з положенням ст. 1245, ч. 1 ст. 1266 ЦК України (спадкування за правом представлення), а тому право на спадкування цієї частки майна за законом одержав, зокрема, і позивач.

Позивач ОСОБА_1 на момент смерті бабусі не проживав постійно зі спадкодавцем ОСОБА_3 , в установлений законом строк заяву нотаріусу про прийняття спадщини не подав.

Як зазначалось вище, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (частина шоста статті 367 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не посилався як на підставу своїх позовних вимог на те, що він не знав про заповіт, а також те, що нотаріусом порушено Закон України «Про нотаріат» і Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не вчинено дій для повідомлення позивача про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , виклику позивача як спадкоємця за правом представлення, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі; не роз`яснила позивачу право подати заяву про прийняття спадщини.

Відповідні обставини ним не доводилися та не досліджувалися в суді першої інстанції, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не приймає і не розглядає вказані підстави позову.

Попри наведене, судова колегія зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 зазначила, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту не можна ототожнювати з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом.

Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем й у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси, не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала.

Тож необізнаність про наявність заповіту може бути оцінена як поважна причина пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом.

Оскільки позивач мав право на спадкування після смерті ОСОБА_3 за законом - за правом представлення, частка майна, яку ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_4 , не охоплена заповітом та спадкується за законом, тому необізнаність позивача про заповіт, що був складений бабусею на користь його батька, не має правового значення.

Тож незалежно від наявності заповіту на користь батька, позивач у тому разі, якщо бажав би прийняти спадщину після смерті бабусі, мав можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом.

Стосовно наведених позивачем у позовній заяві причин пропуску строку для прийняття спадщини.

15.11.2023 приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Кравченко О.І. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на усне звернення ОСОБА_6 (матері позивача), що на підставі довіреності діяла від імені ОСОБА_1 , якою відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини (а.с. 15-16).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Звернувшись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зобов`язаний повідомити суду поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а також надати докази на підтвердження своїх доводів та вимог.

Частина третя статті 1272 ЦК України може застосовуватись, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної конкретної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Таким чином, необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 червня 2024 року у справі № 545/480/21.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що він не підтримував зв`язків з померлою бабусею та своєю матір`ю, яка перед смертю ОСОБА_3 доглядала її та достовірно знала про час смерті.

Відповідно до обставин справи, ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_3 не проживав постійно зі спадкодавцем ОСОБА_3 , в установлений законом строк заяву нотаріусу про прийняття спадщини за цим спадкодавцем не подав.

Дії, спрямовані на отримання свідоцтва про право на спадщину позивач почав вчиняти після спливу шестимісячного строку, звернувшись через представника до нотаріуса у листопаді 2023 року, тобто майже через рік після відкриття спадщини (13.12.2022).

Висновки апеляційного суду

Апеляційний суд констатує, що факт усвідомлення позивачем його права на спадкування за законом як спадкоємця за правом представлення, за умови невжиття ним жодних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК України строку, не свідчить про виникнення в нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили йому своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Висновки місцевого суду відповідають обставинам справи. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ч. 4 ст. 258, п.1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Данько Уляна Василівна залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 листопада 2024 року.

Головуюча:

Судді: