Справа № 202/3817/24
Провадження № 6/202/492/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м.ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

14 жовтня 2024 року Індустріальний районний суду м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Голєва А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання судового рішення в справі за позовом комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 -кизи про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою в якій просить суд розстрочити виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2024 року в цивільній справі № 202/3817/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради заборгованості за послуги з постачання теплової енергії в сумі 50 528, 80 грн., три відсотки річних у сумі 1 418, 08 грн. та інфляційне збільшення в сумі 4462, 05 грн., судового збору 1886, 14 грн., а всього 58 362, 37 грн., на дев`ять місяців.

В обґрунтування зазначила, що не має фінансової можливості одразу сплатити 58 362,37 грн., які були стягнуті судом, оскільки розмір заробітної плати боржника становить лише 2 210 грн. в місяць. Також на її утриманні знаходиться син ОСОБА_2 , який є дитиною інвалідом. Шлюб з батьком дитини розірваний, що підтверджується рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2017 в справі № 202/5951/17. Батько жодної участі в утриманні дитини не приймає. Отже, враховуючи її дуже скрутне матеріальне становище вважає, що наявні підстави для розстрочення виконання рішення суду на 9 місяців.

Представник ОСОБА_1 адвокат Ковальчук Д.Ю. заяву підтримав та просив задовольнити.

Представник комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради заперечував щодо задоволення заяви.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.06.2024 позов комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 -кизи про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (м. Дніпро, пр. Слобожанський, 29, код ЄДРПОУ 32688148) заборгованість за послуги з постачання теплової енергії в сумі 50 528,80 грн. (п`ятдесят тисяч п`ятсот двадцять вісім грн. 80 коп.), три відсотки річних у сумі 1 418, 08 та інфляційне збільшення в сумі 4 462, 05 грн., а всього 56 476, 23 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (м. Дніпро, пр. Слобожанський, 29, код ЄДРПОУ 32688148) витрати по сплаті судового збору в сумі 1 886, 14 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право сторони звернутися із заявою про розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду право у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.

Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Саме такий за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018 (провадження № 61-40258ав18).

Звертаючись до суду з заявою про відстрочку (розстрочку) виконання рішення відповідач посилався на те, що вона позбавлена об`єктивної можливості одномоментно виконати рішення.

На утриманні відповідача знаходиться її син ОСОБА_2 , який є дитиною-інвалідом, що підтверджується медичним висновком № 30 про дитину-інваліда віком до 16 років від 21 липня 2017 р.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Наведене свідчить, що боржник звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання рішення суду та навів на його обґрунтування доводи, які за змістом вказаної норми ст. 435 ЦПК України є підставами як для законного відстрочення, так і для розстрочення виконання рішення суду, які знайшли своє підтвердження в суді: тяжке захворювання сина боржника.

За змістом вказаної норми ст. 435 ЦПК України та відповідно до принципу верховенства права, ст. 10 ЦПК України, на стадії виконання рішення суду принцип змагальності та диспозитивної, ст.ст. 12, 13 ЦПК України, може бути обмежений судом у передбачених нормами цивільного процесуального права випадках, з визначеної у ст. 2 цього ж Кодексу вищевказаною легітимною метою, для забезпечення виконання основного завдання цивільного судочинства, до якого належить ефективне виконання рішення суду. За відсутності у матеріалах справи даних про наявність у боржника активів, за рахунок яких він має можливість сплатити одним платежем присуджену за рішенням суду значну суму, розстрочення виконання рішення суду у даному випадку відповідає принципу верховенства права, ст. 10 ЦПК України, та є пропорційним з метою реального виконання рішення суду продовж одного року. Стягувач не надав до суду доказів про те, що розстрочення виконання рішення суду у даному випадку має для нього істотні негативні наслідки.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість задоволення заяви ОСОБА_1 та розстрочення виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2024 року в цивільній справі № 202/3817/24 за позовом комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на 9 місяців з щомісячною оплатою рівними частинами по 6 484, 70 грн.

Керуючись ст.ст. 260, 435 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання судового рішення в справі за позовом комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 -кизи про стягнення заборгованості задовольнити.

Розстрочити виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2024 року в справі № 202/3817/24 за позовом комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на 9 місяців з щомісячною оплатою рівними частинами по 6 484, 70 грн.

Затвердити наступний графік погашення боргу: до 31 жовтня 2024 року 6484,70 грн.; до 10 листопада 2024 року 6484,70 грн; до 10 грудня 2024 року 6484,70 грн; до 10 січня 2025 року 6484,70 грн.; до 10 лютого 2025 року 6484,70 грн.; до 10 березня 2025 року 6484,70 грн.; до 10 квітня 2025 року 6484,70 грн.; до 10 травня 2025 року 6484,70 грн.; до 10 червня 2025 року 6484,77 грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Г.В. Бєсєда