Справа № 585/3857/24
Номер провадження 2/585/1080/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі :

головуючого судді Євлах О.О.,

за участі:

секретаря :- Безручко О.П.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

вимоги позивача: про поділ спільного сумісного майна подружжя,-

І. Стислий виклад позиції сторін.

1. 09 вересня 2024 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 09 липня 2021 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстрований Роменським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роменському районі Сумської області Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції ( м. Суми), актовий запис № 152, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 від 09 липня 2021 року. 22 лютого 2023 року вони за договором купівлі-продажу, зареєстрованим приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Сумської області Юрченко Анжелікою Миколаївною, реєстровий № 702, придбали житловий будинок та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,064 га., кадастровий № :05:082:0005., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . За домовленістю з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки був оформлений на її ім`я.

З липня місяця 2024 року вони з відповідачем не проживають разом і при цьому відповідач ОСОБА_2 заперечує його право власності на будинок та земельну ділянку, незажаючи на ту обставину, що вони були придбані у шлюбі. А тому він змушений звернутися до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя.

2. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

3. В судове засідання позивач не з`явився. Від представника позивача адвоката Маляра М.В. надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Крім того просив стягнути з відповідача судові витрати згідно Договору про надання правничої допомоги, які складають на даний час : ОСОБА_1 10000,00 гривень.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася. Представник відповідача ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності відповідача. Проти задоволення позовну не заперечував.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

4. Ухвалою суду від 10 вересня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом, та зміст спірних правовідносин.

5. Судом встановлено, що до суду звернувся ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.3-4).

6. Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи №01-35/7834 від 14.08.2021 року ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.5).

7. Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 09 липня 2021 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 . ( а.с.6).

8. Згідно Звіту про оцінку майна- вартість житлового будинку та земельної ділянки , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 станом на 12.08.2024 року складає 127000,00 гривень . Вартість земельної ділянки 12700,00 грн. (а.с.8-14)

9. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 389024460 від 31.07.2024 року житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці за кадастровим номером :05:082:0005. На праві приватної власності зареєстрований на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2023 року за ОСОБА_2 . (а.с.12).

V. Норми права.

10. Статтями 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Відповідно до ст.ст.34,36 Закону України «Про нотаріат» за спільною заявою подружжя нотаріусом може бути видано свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя. Спільна заява подружжя про видачу свідоцтва підтверджує відсутність спору. За відсутності такої заяви спір вирішується судом.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Частиною шостою статті 57 СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. При вирішенні питання про правовий режим майна подружжя з`ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу.

VI. Оцінка суду.

11. Суд оцінив докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для задоволення позову, виходячи з наступного.

Зважаючи на те, що шлюб, що був укладений між сторонами 09 липня 2021 року , а спірне майно сторонами придбане на підставі Договору купівлі продажу від 22 лютого 2023 року, тобто в період шлюбу, а тому суд дійшов висновку про те, що зазначений житловий будинок та земельна ділянка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у зв`язку з чим позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Розподіл судових витрат між сторонами.

12. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складається з 1,5 відсотків ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в даному випадку, оскільки позивач подав позовну заяву до суду через електронний суд, 1397,00 грн.

Згідно платіжної інструкції № 672110001 від 21.08.2024 року (а.с.19) позивачем було сплачено 1397,00 гривень судового збору.

Враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про необхідність повернення 50 % сплаченого судового збору на користь ОСОБА_1 , а саме в сумі 698,50 гривень.

Крім того, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 698,50 гривень сплаченого позивачем судового збору.

Щодо витрат на правничу допомогу адвокатів, суд зазначає наступне.

Суд розподіляє судові витрати на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволених позовних вимог. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд зазначив, що Верховний Суд при зменшенні витрат на правову допомогу також враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20.

На підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги позивач наддав Договір про надання правничих послуг від 21 серпня 2024 року, квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки № 672810041 від 28.08.2024 року про сплату адвокату Маляру М.В. 6000,00 гривень витрат на оплату правничої допомоги. (а.с.15-17).

З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, задоволенням позовних вимог , суд приходить до висновку , що розмір судових витрат 10000,00 гривень є неспівмірним та непропорційним заявленим майновим вимогам, з ціною позову, зі складністю справи, обсягом матеріалів у справі, кількістю та обсягом підготовлених процесуальних документів, передбачуваною кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом. На думку суду, розумним та співмірним виконаній адвокатом роботі є розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги є 3000,00 гривень. В той же час в зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1500,00 гривень понесених витрат на правничу допомогу.

З цих підстав,

керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки, кадастровий номер :05:082:0005, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 698 (шістсот дев`яносто вісім) гривень 50 копійок судового збору, та 1500 ( одну тисячу п`ятсот) гривень 00 копійок витрат на правничу допомогу.

Повернути ОСОБА_1 , 50% сплаченого судового збору у сумі 698 (шістсот дев`яностіо вісім) гривень 50 копійок за платіжною інструкцією № 672110001 від 21.08.2024 року .

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Роменський міськрайонний суд Сумської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Оксана ЄВЛАХ