Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/152/24
Провадження № 2/553/542/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01.07.2024м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді: Тимчука Р.І.,

за участю секретаря судового засідання: Ковпак А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

19.01.2024 року представник позивача ТОВ «Споживчий центр» через систему «Електронний суд» звернувся в Ленінський районний суд м. Полтави з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №01.04.2020-100000173 від 01.04.2020 у розмірі 7800,00 грн. та витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що 01.04.2020 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 01.04.2020-100000173.

Представник позивача зазначив, що відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 5000 грн., за умовою «Короткий кредит»: на строк 14 днів, зі сплатою процентів в розмірі 1400,00 грн., що становить 28% у процентному значенні, на строк до 14.04.2020 року включно, а за умовою «Довгий кредит» на строк 28 календарних днів, зі сплатою процентів в розмірі 2800,00 грн., що становить 56% у процентному значенні, на строк до 28.04.2020 року включно. 01.04.2020 року ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 5000,00 грн. Відповідач станом на 24.06.2022 свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим, виникла заборгованість у розмірі 7800,00 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту, в розмірі 5000,00 грн. та заборгованості по процентам в розмірі 2800,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий кредит».

Ухвалою суду від 23.01.2024 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

05.02.2024 представником відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , було подано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню, з огляду на таке. Позивачем не було доведено факту укладення сторонами договору від 01.04.2020 №01-04.2020-100000173, оскільки зазначений договір не містить підписів сторін договору, позивачем не було надано доказів того що зазначена копія договору створювалася у порядку визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом, тому вона не є належним доказом укладення договору. Також, позивачем на підтвердження отримання перерахування відповідачу грошових коштів було надано роздруківку невідомого походження, без дати та підпису, в якій зазначається про перерахування 5000 грн. Зазначена роздруківка не може бути визнана належним і допустимим доказом, оскільки вона не містить підпису відповідальної особи банку, у ній відсутнє будь-яке згадування ПІБ відповідача, призначення платежу, та зазначено неповний номер картки, що не дозволяє встановити особу яка користувалась/користується даною карткою. Отже, позивачем не було доведено отримання відповідачем коштів за договором. Також заявив про застосування строків позовної давності та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

09.02.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній відносно аргументів зазначених у відзиві вказав, що кредитний договір від 01.04.2020 №01-04.2020-100000173 було підписано відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора U2723 на веб-сайті ТОВ «Споживчий центр», який він отримав на свій фінансовий номер телефону, а, отже, кредитний договір укладено відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Істотні умови кредитного договору погоджено в заявці до договору яка містить електронний підпис відповідача. Без ідентифікації відповідача в системі ТОВ «Споживчий центр» договір не був би укладений. Факт видачі коштів підтверджується чеком про електронний переказ коштів від 01.04.2020 сформований платіжним сервісом «FONDY», в якому відповідно до вимог законодавства не відображається повний номер картки відповідача. При видачі кредитних коштів рахунок відповідачу не відкривався, кошти було перераховано на наданий ОСОБА_1 рахунок. Просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, у судове засідання не з`явився. У позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи. Заяв та клопотань до суду не надали.

Суд, дослідивши зібрані в справі докази, з`ясувавши позиції сторін, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 01.04.2020 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір (оферти) № 01.04.2020-100000173.

Відповідно до пропозиції про укладення кредитного договору вищезазначений кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на сайті Кредитора заявка, сформована на сайті Кредитора після ідентифікації Позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення Кредитором; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті Кредитора, та підписана Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого Позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.

Як вбачається з положень зазначеного кредитного договору, ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредит у розмірі 5000,00 грн., за умовою «Короткий кредит»: на строк 14 днів, зі сплатою процентів в розмірі 1400,00 грн., що становить 28% у процентному значенні, строк графік сплати до 14.04.2020 року включно, а за умовою «Довгий кредит» на строк 28 календарних днів, зі сплатою процентів в розмірі 2800,00 грн., що становить 56% у процентному значенні, графік сплати до 28.04.2020 року включно. Вид умови позичальник обирає самостійно, шляхом повернення кредиту та процентів у відповідний строк. Позичальник ОСОБА_1 погодився з умовами кредитного договору та підписав кредитний договір № 01.04.2020-100000173 від 01.04.2020 одноразовим ідентифікатором U2723 та за допомогою аналога власноручного підпису. (а.с. 18-22).

Відповідно до довідки про стан заборгованості (а.с. 23) та карточки субконто по кредитному договору № 01.04.2020-100000173 від 01.04.2020 (а.с. 17) заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 7800,00 грн., із них 5000,00 грн основний борг, 2800,00 грн. проценти.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 Цивільного кодексу України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Також, статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 205 ЦК України щодо форм правочину, способу волевиявлення встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що кредитний договір № 01.04.2020-100000173 від 01.04.2020 року укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Згідно статті 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України - у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Станом на дату подачі позовної заяви до суду, тобто 19.01.2024 в Україні діяв воєнний стан, строк позовної давності не закінчився до дня введення воєнного стану, тому твердження представника відповідача про пропущення строку позовної давності є безпідставним, оскільки перебіг позовної давності, визначений ЦК України зупинявся та й надалі зупинений на строк дії такого стану.

Встановивши з наданих представниками сторін та досліджених і оцінених в порядку ст. 89 ЦПК України доказів фактичні обставини та беручи до уваги наведені норми права, суд вважає достовірно встановленим існування обов`язку відповідача повернути позивачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного між ними договору, а порушене право позивача внаслідок невиконання відповідачем даного обов`язку таким, що підлягає захисту згідно ст. ст. 15, 16, 1048-1049 ЦК України, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентів є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» суму заборгованості в розмірі 7800,00 грн., з яких: 5000,00 грн - тіло кредиту, 2800,00 грн - заборгованість по процентах.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає до стягнення 2422,40 грн. понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-83, 89, 259, 263-265,280-284 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» суму заборгованості за кредитним договором № 01.04.2020-100000173 від 01.04.2020 в розмірі 7800,00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн., а всього 10222,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки в апеляційному порядку повністю або частково, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду або через Ленінський районний суд м. Полтави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиР. І. Тимчук