Справа № 127/7711/24
Провадження № 22-ц/801/1836/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 рокуСправа № 127/7711/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Медвецького С. К.,

з участю секретаря судового засідання Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Вінницька міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Вінницької міської ради на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2024 року, ухвалене у складі судді Антонюка В. В. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Вінницької міської ради про визнання права власності на квартиру у порядку спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , після смерті якого залишилось спадкове майно квартира за адресою АДРЕСА_1 , яка була йому надана згідно рішення Ленінської районної ради народних депутатів №6 від 13 січня 1988 року.

Відповідно до довідки ТОВ «ЖЕО» №581 від 19 лютого 2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи членом «Житлово будівельного кооперативу «СОЮЗ» отримав кооперативну квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та за дану квартиру ним повністю сплачені пайові внески.

Оскільки позивач, починаючи з 2008 року, постійно проживала за вказаною адресою зі своєю бабусею ОСОБА_3 та її чоловіком ОСОБА_2 однією сім`єю, тому є спадкоємцем четвертої черги після його смерті, яка прийняла спадщину.

З метою оформлення спадщини, ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса, яка 25 січня 2024 року винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (вих №29/02-31), яку обґрунтувала відсутністю документів, які підтверджують факт родинних відносин спадкодавця ОСОБА_2 та спадкоємця ОСОБА_1 , чи належність її до будь-якої із черг спадкоємців, а також відсутність документів, що підтверджують право власності на спадкове майно.

Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 у заявленому позові просила суд:

- встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2008 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2024 року позовні вимоги були задоволені повністю:

- встановлено юридичний факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2008 року по день смерті ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що надані письмові докази, є достатніми та достовірними доказами, та в своєму взаємозв`язку згідно з практикою ЄСПЛ щодо урахуванням принципу «балансу вірогідностей» підтверджують правдивість обставин, на які посилався позивач на обґрунтування своїх позовних вимог, свідчать про доведеність проживання однією сім`єю позивача з померлою особою.

З урахуванням вказаного, позивач є спадкоємцем четвертої черги, та звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Інших родичів померлого, які б звернулись із заявами про прийняття спадщини на квартиру немає.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Аналізуючи зібрані докази у справі, суд дійшов висновку, що у ході судового розгляду було встановлено факт проживання однією сім`єю позивача зі спадкодавцем.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 четвертої черги та отримала спадщину від померлого, проживаючи з ним за однією адресою, суд визнав право власності на майно в порядку спадкування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким судовим рішенням, Вінницька міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також на неповно з`ясовані обставини справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 25 липня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Голота Л. О., Медвецький С. К.

Ухвалами Вінницького апеляційного суду від 26 липня 2024 року та 30 липня 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху, матеріали справи витребувано із суду першої інстанції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 серпня 2024 року справу призначено до розгляду на 12 вересня 2024 року на 10 год. 15 хв.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 11 вересня 2024 року суддю ОСОБА_4 замінено на суддю ОСОБА_5 .

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 вересня 2024 року строк розгляду апеляційної скарги продовжено на п`ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 10 жовтня 2024 року на 10 год. 20 хв

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

У апеляційній скарзі Вінницька міська рада зазначає, що жодних достовірних та належних доказів спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства ОСОБА_1 із померлим ОСОБА_2 матеріали справи не містять. Показання свідків мають виключно оціночний характер.

ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за кордоном, а тому довідки про її проживання у спірній квартирі з 2008 року по теперішній час викликають сумніви.

Окрім того упродовж судового розгляду, позивачка вводила суд в оману, зазначаючи, що померлий ОСОБА_2 перебував у шлюбі із її бабусею ОСОБА_3 , що не відповідає дійсності. Із наданих доказів вбачається, що бабуся позивачки орендувала квартиру у ОСОБА_2 , що не свідчить про наявність між ними стосунків, які притаманні подружжю. Відповідачем надано ряд доказів, які повністю спростовують факт проживання позивачки у спірній квартирі, однак суд першої інстанції помилково не взяв їх до уваги.

Від ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.

Представник Вінницької міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, при цьому надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Фактичні обставини, встановлені судом

Відповідно до рішення Ленінської районної Ради народних депутатів м. Вінниця № 6 від 13 січня 1988 року «Про надання квартир членам ЖБК «Союз» у члени ЖБК було прийнято ОСОБА_6 з наданням їй квартири АДРЕСА_2 (а. с. 14-16).

Довідкою ТОВ «ЖЕО №581 від 19.02.2024 року підтверджується, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 будучи членом «Житлово будівельного кооперативу «Союз» отримав кооперативну квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та за дану квартиру ним повністю сплачені пайові внески (а. с. 18).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 8).

Згідно довідки №23/15 від 28.12.2023 року про зареєстрованих (проживаючих) у житловому приміщенні осіб, виданої ОСББ «ТРАВНЕВИЙ 22», ОСОБА_1 проживає в квартирі за адресою АДРЕСА_1 без реєстрації з 2008 року (а. с. 10).

Як вбачається із акту №23/14 про встановлення фактичного проживання громадянина, головою ОСББ «Травневий 22» в присутності сусідів-свідків проведено обстеження квартири АДРЕСА_2 . Внаслідок обстеження встановлено, що громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , фактично проживає за даною адресою без державної реєстрації місця проживання з 2008 року по сьогоднішній день (а. с. 11).

Згідно акту №18496 від 27.12.2023 року складеного ТОВ ЖЕО №1, ОСОБА_1 проживає в квартирі за адресою АДРЕСА_3 з 2008 року по теперішній час (а. с. 12).

Постановою приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюк Т. Є. від 25 січня 2024 року було відмовлено у видачі на ім`я ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 (вих №29/02-31) у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт родинних стосунків спадкодавця ОСОБА_2 та спадкоємця ОСОБА_1 чи належність її до будь-якої із черг спадкоємців, а також у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на спадкове майно (а. с. 13).

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №75527602 від 23 січня 2024 року, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюк Т.Є. заведено спадкову справу. Відомості про видані свідоцтва про право на спадщину відсутні.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду оскаржується у частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності, тому у іншій частині апеляційним судом не переглядається.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав, що надані письмові докази, є достатніми та достовірними доказами, та в своєму взаємозв`язку згідно з практикою ЄСПЛ щодо урахуванням принципу «балансу вірогідностей» підтверджують правдивість обставин, на які посилалася позивачка на обґрунтування своїх позовних вимог, свідчать про доведеність проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із померлим ОСОБА_2 .

Колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду.

Відповідно до частини 2 статті 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

В пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Пленум № 7) роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини 2 статті 3СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03червня 1999 року №5-рп/99 передбачено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76ЦПК України).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_7 та її бабуся ОСОБА_3 проживали разом із позивачкою однією сім`єю з 2008 року.

На підтвердження таких обставин, позивачка надала копію особового рахунку (а. с. 17), довідку про зареєстрованих (проживаючих) у житловому приміщенні осіб (а. с. 10), акт про встановлення фактичного проживання громадянина (а. с. 11), акт засвідчення місця проживання (а. с. 12).

Апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що вказані докази не є належними та допустимими доказами проживання осіб однією сім`єю у сукупності із іншими доказами.

Так, у наявних у матеріалах справи деклараціях про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, матеріальної допомоги за 2016-2017 роки ОСОБА_3 (бабуся позивачки) зазначала, що у квартирі АДРЕСА_2 проживає лише вона. Навпроти ОСОБА_2 у примітках зазначено «Зняті ЖКП». Відомості про проживання ОСОБА_1 відсутні (а. с. 78-79, 82, 84).

Водночас у деклараціях про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, матеріальної допомоги за 2014, 2016 роки ОСОБА_8 (мати позивачки) зазначала, що позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає разом із нею за адресою АДРЕСА_4 (а. с. 86).

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає в Республіці Польща.

Так, із копії спадкової справи вбачається, що заява про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 датована 07 грудня 2021 року та посвідчена нотаріусом Мартіном Туткою у м. Вроцлав (а. с. 52-53). Окрім того довіреність на право представництва інтересів ОСОБА_1 громадянином ОСОБА_9 датована 15 січня 2023 року та посвідчена нотаріусом Адамом Возьняком у м. Вроцлав (а. с. 67-70).

Зазначене спростовує твердження позивачки про те, що вона постійно проживає у спірній квартирі з 2008 року по теперішній час.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 105), і матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 (бабуся позивачки) перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 або ж проживала із ним однією сім`єю.

Так, відповідачем було надано звернення ОСОБА_3 до голови ВМР про поновлення її на квартирному обліку зі збереженням черговості, де вона особисто зазначала: «Я, ОСОБА_3 , 1958 року народження, інвалід 3-ої групи загального захворювання, незаміжня, працюю на посаді лікаря. Загальний медичний трудовий стаж складає 35 років. Власного житла у Вінниці не маю. З 2002 року стою на квартирному обліку. До 1993 року проживала і була прописана в гуртожитку Вінницького медичного університету №3 за адресою: АДРЕСА_5 . У 1993 році винаймала квартиру з пропискою за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 . Упродовж всього часу проживання дотримувалась всіх домовленостей з власником щодо оренди. Але нажаль, після смерті батьків, власник квартири попередив, по у наступному 2014 році через нові сімейні обставини/ народження онука/ він не буде здавати квартиру в оренду. Тепер доведеться орендувати інше помешкання».

Проте суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкових висновків про задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2008 року по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За наведених обставин, заявлена ОСОБА_1 вимога про встановлення факту спільного проживання є недоведеною і задоволенню не підлягає, що відповідно є підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання за позивачкою в порядку спадкування за законом права власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка є похідною від вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що матеріали справи не містять доказів належності спірної квартири ОСОБА_2 на праві власності.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за недоведеністю.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, а тому судові витрати, понесені ОСОБА_1 у суді першої інстанції слід залишити за нею.

Апеляційна скарга Вінницької міської ради підлягає задоволенню, тому з ОСОБА_1 на користь відповідача слід стягнути 6 272,40 грн за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу Вінницької міської ради задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом права власності на квартиру АДРЕСА_2 , відмовити.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 у суді першої інстанції, залишити за нею.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Вінницької міської ради судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 6 272,40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді С. К. Медвецький

С. Г. Копаничук