Справа № 346/1994/24
Провадження № 2/346/1155/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Третьякової І.В.

за участю секретаря - Дутчак Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Матеївецької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

У С Т А Н О В И В:

18 квітня 2024 року ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина на належне померлому майно. До складу спадкового майна ввійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . За життя батько залишив заповіт, за яким все своє майно заповів позивачу. ОСОБА_1 прийняла спадщину, оскільки на момент смерті була зареєстрована та постійно проживала разом з спадкодавцем. З метою оформлення своїх спадкових прав, позивач звернулася до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте, після перевірки наданих нею документів, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва, оскільки права власності на спадкове нерухоме майно за спадкодавцем не було зареєстровано та рекомендовано звернутися до суду. ОСОБА_1 вказує, що належність житлового будинку її батьку підтверджується довідкою Матеївецької сільської ради № 38 від 07.03.2024р., яка була видана на підставі записів у по господарській книзі №5 за 1986-1990 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 та планом виданим виконавчим комітетом Коломийської районної ради депутатів трудящих архітектурним відділом, про забудову земельної ділянки від 02.03.1966р. Таким чином, позивач наголошує на тому, що за життя її батько набув майнові права власника на спірний об`єкт нерухомості, проте не зареєстрував свої права на нього в реєстрі речових прав, що на теперішній час перешкоджає позивачу, як спадкоємиці оформити свої спадкові справа на нього. За вказаних обставин, ОСОБА_1 просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (тридцять вісім).

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2024 року у справі відкрито загальне провадження. Призначено підготовче засідання на 21 травня 2024 року, з викликом учасників справи. Витребувано у приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О.В. копію спадкової справи, заведену після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 № 66/2024. Витребувано з Обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» матеріали інвентаризаційної справи відносно нерухомого майна: житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 травня 2024 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 19.06.2024р.

В судове засідання ОСОБА_1 та її представник не з`явилися. 19.06.2024р. представник позивача адвокат Юркевич Х.М. подала до суду письмову заяву в якій просила розглянути справу без їхньої участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи за його відсутності не подавав. Про час та місце розгляду був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 57).

Відповідно до положень ст.. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

В даній справі, ОСОБА_1 та її представник не висловили своєї згоди щодо вирішення справи в порядку заочного розгляду, а суд позбавлений можливості ухвалити заочне рішення та ухвалює його в загальному порядку.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, давши оцінку доводам позивача та представленим доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Звертаючись до суду позивач просила захистити її майнові права на нерухоме майно шляхом визнання за нею права власності.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Суд при застосуванні цієї норми встановлює, з яких передбачених законом підстав і у який спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Однією з підстав набуття права власності є спадкування, під яким розуміється перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

З матеріалів справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що Коломийським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) було вчинено відповідний актовий запис №1144 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне померлому майно.

З матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що на підставі рішення виконкому Матеївецької сільської ради депутатів трудящих від 10 листопада 1996 року забудовнику ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка під забудову площею 0,08 газ присадибного фонду в с. Перерив, Коломийського району, що підтверджується свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР. Строк початку та закінчення будівництва визначено з березня 1967 по 1970 роки.

Архітектурним відділом виконавчого комітету Коломийської районної ради депутатів трудящих було розроблено план забудови земельної ділянки на запроектований будинок.

Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів встановлено, що в АДРЕСА_1 знаходиться домоволодіння, яке складається з: житлового будинку літ «А», загальною площею 170.2 кв.м., житловою 116.7 кв.м., гаражу літ «Б», літньої кухні літ «В, Д», погрібу літ «Г», сараю літ «Ж», вбиральні літ «З», криниці №1, огорожі №2-3, вимощення І. Згідно архівних даних станом на 31.12.2012р. в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації право власності на вказане майно не зареєстроване.

Згідно довідки №37 від 06 березня 2024р., виданої Матеївецькою сільською радою вбачається, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 з 09.01.1980 року і по день своєї смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

В довідці Матеївецької сільської рад №119 від 21.02.2020р. вказано, що у зв`язку з повторюваністю нумерації будинків в АДРЕСА_1 , у житловому будинку, в якому проживає ОСОБА_3 змінено поштову адресу з « АДРЕСА_2 » на « АДРЕСА_1 ».

Відповідно до змісту довідки Матеївецької сільської рад №35 від 06.03.2024р. встановлено, що в домогосподарстві по АДРЕСА_1 на момент смерті ОСОБА_3 були зареєстровані: дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зять ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (помер ІНФОРМАЦІЯ_7 ) та внук ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

В даній довідці також вказано, що заповіт від імені померлого ОСОБА_3 посвідчувався виконавчим комітетом Матеївецької сільської ради 21.02.2020 року та зареєстрований в реєстрі під номером 18.

Положеннями ст.. 1217, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.. 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Частиною 1 ст. 1235, ч.1 ст. 1236 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Стаття 1247 ЦК України визначає загальні вимоги до форми заповіту, зокрема вказує, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення , а також повинен бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

З матеріалів справи також встановлено, що 21.02.2020р. секретарем Матеївецької сільської ради ОТГ Селезінка С.М. було посвідчено заповіт за яким ОСОБА_3 все належне йому майно, де б воно не було та з чого б не складалося і взагалі все те, що буде належати йому і на що за законом він матиме право заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем як донькою та батьком підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_7 серії НОМЕР_4 , в якому в графі «батько» вказано « ОСОБА_3 » та Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, яким підтверджується зміна прізвища позивача з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 » у зв`язку з реєстрацією 18 червня 1988р. шлюбу з ОСОБА_5 , актори запис № 3.

Відповідно до ст.. 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України).

Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі підтверджується, що 15.03.2024р. приватним нотаріусом Антонюк О.В. було зареєстровано спадкову справу №66/2024р. після смерті ОСОБА_3 .

Підставою для реєстрації спадкової справи стала заява ОСОБА_1 від 15.03.2024р., в якій вона просила видати свідоцтво про право на спадщину на заповітом після смерті її батька ОСОБА_3 на житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Згідно із частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Постановою приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Антонюк О.В. від 15.03.2024р. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення нотаріуса мотивовано тим, що спадкоємиця не подала документів, які б підтверджували державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вказаний житловий будинок.

Таким чином, суд вважає, що позивач скористалася законними засобами захисту та реалізації своїх спадкових прав в позасудовому порядку та за відсутності позасудової можливості на отримання у власність спірного спадкового майна, звернулася до суду із відповідним позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

В частині 1, 3 ст. 5 ЦК України вказано, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року (далі Закон), державна реєстрація речових прав (на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів (виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. В частині 4 зазначено, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені норм ативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Ц[К та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

В довідці №38 від 07 березня 2024р., виданої Матеївецькою сільською радою, вказано, що побудований у 1976 році житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 належав ОСОБА_3 , згідно записів у по господарській книзі № 5 за 1986-1990 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Вказані записи з по господарських книг узгоджуються з іншими письмовими документами, які містяться в інвентаризаційних матеріалах на будинок, а саме свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, виданим виконавчим комітетом Коломийської районної ради депутатів трудящих та планом забудови земельної ділянки, виданим Архітектурним відділом виконавчого комітету Коломийської районної ради депутатів трудящих.

Таким чином, проаналізувавши в сукупності зібрані в справі письмові докази, суд прийшов до висновку, що ними в достатній мірі підтверджується належність ОСОБА_3 спірного житлового будинку, реєстрація права власності на який за життя спадкодавця здійснена не була, що на теперішній час перешкоджає позивачу, як спадкоємиці оформити свої спадкові права на дану нерухомість.

За статтею 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з можливих способів захисту цивільних та інтересів є визнання права.

Відповідно до статті 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, врахувавши встановлені фактичні обставини даної справи та вимоги закону, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 15, 16, 316, 328, 392, 1216-1218, 1222, 1223, 1233-1236, 1247, 1268, 1296, 1297, п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» ст.. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (тридцять вісім).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 01 липня 2024 року

Суддя: Третьякова І. В.