ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/567/24 Номер провадження 22-ц/814/2212/24Головуючий у 1-й інстанції Третяк О.Г. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Сальної Н.О.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України Лисенка В.Ю. на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 лютого 2024 року

у справі окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Миргородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерство оборони України, про встановлення факту смерті

УСТАНОВИВ:

коротко змісту вимог заявника і рішення суду першої інстанції;

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду у порядку окремого провадження із вказаною заявою, відповідно до якої прохала встановити факт смерті сина - ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Білогорівка Лисичанської міської територіальної громади Сєвєродонецького району Луганської області, під час участі у бойових діях проти збройних сил російської федерації, причина смерті: поранення у вигляді травм чисельних ділянок тіла та вибухової травми, не сумісні із життям в результаті артилерійського обстрілу з боку збройних сил російської федерації.

Свої вимоги заявниця обґрунтовувала тим, що свідоцтво про смерть у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану отримати неможливо, оскільки факт смерті відбувся в зоні бойових дій, через що неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Зазначене місце смерті є й до сьогодні зоною ведення активних бойових дій на підставі розділу 2 Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, що затверджено наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309 (Код UA0082233, смт. Білогорівка Лисичанської міської територіальної громади, з 24.02.2022 р.). Встановлення факту смерті в судовому порядку необхідно для заявниці з метою реєстрації смерті сина та отримання свідоцтва про смерть встановленого державою зразку як документу, необхідного для оформлення спадщини, а також з питання документального оформлення смерті сина, пов`язане питання отримання соціального статусу матері загиблого військовослужбовця, та отримання відповідних видів соціальної допомоги та гарантованих державою пільг.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 лютого 2024 року заяву ОСОБА_1 - задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_2 , громадянин України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: м. Лохвиця Полтавської області, помер (загинув) ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Білогорівка Лисичанської міської територіальної громади Сєвєродонецького району Луганської області, під час участі у бойових діях проти збройних сил російської федерації, причина смерті: поранення у вигляді травм чисельних ділянок тіла та вибухової травми, не сумісні із життям в результаті артилерійського обстрілу з боку збройних сил російської федерації.

Рішення суду допущено до негайного виконання.

коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Із вказаним рішенням не погодилась заінтересована особа у справі - Міністерство оборони України, та оскаржила його в апеляційному порядку через уповноваженого представника.

В апеляційній скарзі представник Міністерства оборони України прохав рішення місцевого суду скасувати та ухвалити у справі нове рішенням, яким відмовити у задоволення заяви. Вказували, що не є належним учасником справи, оскільки жодних правовідносин між Міністерством оборони України та гр. ОСОБА_2 не виникло. Оскільки останній був командиром 2-го гранатометного відділення СПГ-9 взводу протитанкових керованих ракет військової частини НОМЕР_1 , відповідно, вказана військова частина є належною стороною у справі. Вважає, що незалучення військової частини до участі у справі в якості заінтересованої особи є грубим порушенням ст. 307 ЦПК України.

Також, зазначено, що місцевим судом не застосовано норму статті 47 ЦК України, що визначає шестимісячний строк від дня закінчення воєнних дій, після спливу якого суд може оголосити фізичну особу померлою, а оскільки станом на сьогодні воєнні дії не закінчені, звернення заявниці до суду є передчасним.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив

Щодо встановлених судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини; доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що ОСОБА_2 , громадянин України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Лохвиця Полтавської області є сином заявниці ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та копії паспорту № НОМЕР_3 (а.с. 9, 10).

Згідно з копією Акту про настання смерті командир 2 гранатометного відділення взводу протитанкових керованих ракет військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_4 24.02.2022, ІН-НОМЕР_4, загинув за наступних обставин: знаходячись у зоні проведення бойових дій біля позиції «Авангард» в районі с. Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області в результаті стрілецького бою з ворогом отримав вогнепальні поранення, в результаті яких загинув. Тіло загиблого молодшого сержанта ОСОБА_2 на момент складання даного Акту знаходиться на позиціях, непідконтрольних Збройним Силам України. Факт смерті молодшого сержанта ОСОБА_2 підтвердили солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 13).

Акт про настання смерті ОСОБА_2 не створює правових наслідків для проведення державної реєстрації його смерті, однак є належним і допустимим доказом, в розумінні ст. ст. 77-78 ЦПК України, який підтверджує факт смерті особи.

Відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 23/1Д від 07.01.2023 про результати службового розслідування було визнано загибель (внаслідок отриманих поранень) молодшого сержанта ОСОБА_2 , що сталася під час виконання обов`язків військової служби внаслідок дій з боку противника (збройних сил російської федерації) в районі ведення бойових дій та пов`язана із захистом Батьківщини (а.с. 11, 12).

Задовольняючи заяву, місцевий суд, зважаючи на сукупність досліджених судом доказів, наявних в матеріалах справи, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку, що надані заявником докази є належними та допустимими, не викликають сумнівів у їх достовірності, достовірно свідчать про смерть сина заявниці у певний час і за певних обставин. Судом прийнято до уваги, що можливість збору доказів смерті особи на окупованій території, може бути істотно обмежена, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Встановлення факту смерті має для заявниці юридичне значення. На даний час законом не передбачено іншого порядку, ніж встановлення цього факту в судовому порядку. Задоволення даної заяви надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть її сина.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення (стаття 293 ЦПК України).

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.

Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлені Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545.

Відповідно до вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину.

Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження.

Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦСу можуть видати свідоцтво про смерть:

-встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);

-встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);

-встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);

-визнання фізичної особи померлою (статті 305 - 309 ЦПК України).

Пункт 8 статті 315 ЦПК України

Пунктом 8 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 10.06.2021 у справі № 591/1461/19, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому, слід мати на увазі, що встановлення за зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою.

Стаття 317 ЦПК України

Статтею 317 ЦПК України визначено особливості встановлення в окремому факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України.

Так, вказаною статтею передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. (абз 2 частини 1 статті 317 ЦПК України)

Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. (частина 2 статті 317 ЦПК України)

У заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів (частини перша - друга статті 318 ЦПК України).

При цьому, положення статті 317 ЦПК України не вимагають від осіб, які звертаються із заявою до суду про встановлення відповідного факту, подання до суду письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів. (постанова КЦС Верховного Суду від 27.09.2021 у справі № 756/8168/21)

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» розширено перелік територій, щодо яких поширюється дія статті 317 ЦПК України. На сьогодні до них належать території, на яких введено воєнний чи надзвичайний стан, або тимчасово окуповані території України, визначені такими відповідно до законодавства.

Враховуючи, що Указом Президента України воєнний стан введено на всій території України з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, спрощений порядок розгляду судом справ про встановлення юридичних фактів смерті та народження за статтею 317 ЦПК України розширюється на встановлення таких юридичних фактів, що відбулись на всій території України (як мінімум до закінчення воєнного стану). Здебільшого такий спосіб стосується зони воєнних дій та тимчасово окупованих територій, оскільки на таких територіях не функціонують відповідні органи, які можуть зафіксувати факт смерті.

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, зокрема, можуть бути: письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; пояснення свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 753/8033/22, від 26.04.2023 у справі № 337/3725/22.

Стаття 305 ЦПК України

Згідно з ч. 1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з частиною 3 статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала без вісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (ч. 4 ст. 46 ЦК України).

Відповідно до змісту статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто, констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Тобто, особливістю категорії справ про оголошення фізичної особи померлою є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція). Підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

З матеріалів справи вбачається, що заявниця ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , військовослужбовця, молодшого сержанта, командира 2 гранатометного відділення СПГ-9 взводу протитанкових керованих ракет військової частини НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 фактично звернулась до суду у порядку п. 8 ч. 1 ст. 315, ст. 317 ЦПК України та прохала суд встановити факт смерті її сина у певний час - 02 грудня 2022 року, під час певних подій - участі в бойових діях проти збройних сил російської федерації, тобто причинно-наслідковий зв`язок між смертю сина та збройною агресією російської федерації проти України.

У постанові від 11.01.2023 у справі № 488/1890/19 (провадження № 61-14211св 21) Верховний Суд зазначив, що законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між пораненням, загибеллю військовослужбовців у зоні проведення бойових дій на сході України та військовою агресією російської федерації. Тому, факт загибелі є обґрунтуванням необхідності встановлення іншого факту.

Як на фактичні підстави звернення до суду посилалась на те, що її син, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , загинув в районі бойових дій поблизу с. Білоговірка, Сєвєродонецького району Луганської області; евакувати тіло померлого та отримати медичний документ встановленого зразка для реєстрації факту смерті сина не вбачається за можливе, оскільки територія місця загибелі є непідконтрольною Збройним Силам України.

Як на правові підстави звернення до суду із заявою заявниця посилалась на статтю 317 ЦПК України, що регулює особливості провадження у справі про встановлення юридичного факту смерті та народження особи, на території, на якій введено воєнний стан, або на тимчасово окупованій території України.

Є загальновідомою обставиною, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Воєнний стан на всій території Україні наразі триває та не припинений.

Селище міського типу Білогорівка Лисичанської міської територіальної громади з 24.02.2022 є зоною ведення активних бойових дій й наразі є тимчасово окупованою російською федерацією територією відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309.

Місцевий суд вірно дослідив надані заявницею документи на підтвердження факту смерті військовослужбовця ОСОБА_2 , а саме: витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 23/1Д від 07.01.2023 та Акт про настання смерті.

З їх змісту вбачається, що загибель військовослужбовця ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 13 год 30 хв від отриманих поранень у вигляді травм чисельних ділянок тіла та вибухової травми, що спричинило смерть. Свідками даної події були військовослужбовці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які підтвердили факт загибелі молодшого сержанта ОСОБА_2 , про що складено Акт про настання смерті.

Також, згідно із витягом із наказу про результати службового розслідування за фактом загибелі молодшого сержанта ОСОБА_2 , вбачається, що службовим розслідуванням встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 13:30 години, командир 2 гранатометного відділеня СПГ-9 взводу протитанкових керованих ракет військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_2 , під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, здійснення відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України, знаходячись в районі бойових дій поблизу с. Білогорі Сєверодонецького району Луганської області внаслідок артилерійського обстрілу з боку підрозділів Збройних Сил російської федерації, отримав поранення у вигляді травм численних ділянок тіла та вибухової травми, спричинили смерть.

Таким чином, заявницею у справі надано докази, які достовірно свідчать про смерть її сина в певний час за певних обставин (тобто достовірно підтверджують як сам факт смерті військовослужбовця у певний час, так і причинно-наслідковий зв`язок між його смертю та захистом батьківщини від збройної агресії російської федерації проти України).

Доводи касаційної скарги зводяться лише до посилання Міністерства оборони України на те, що належним способом захисту права заявниці є не встановлення факту смерті її сина, а оголошення його померлим у порядку, визначеному статтею 46 ЦК України, з дотриманням строків, визначених цією статтею.

Проте, такі доводи не містять підстав для скасування оскарженого судового рішення, оскільки в цій справі заявниця обрала передбачений процесуальним законом спосіб захисту свого права шляхом встановлення факту, що має юридичне значення, на підставі статей 315 (ч. 8), ст. 317 ЦПК України.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.04.2024 у справі № 274/3135/23 (провадження № 61-16080св23).

У постанові від 12 травня 2021 року у справі № 220/1582/20 Верховний Суд зазначив, що враховуючи норми статей 2, 4, 13 ЦПК України заявники мають право на звернення до суду із заявою про оголошення особи померлою як за загальною підставою так і в порядку статті 317 ЦПК України. Критерієм розмежування є наявність чи відсутність достовірної, належної доказової бази, що підтверджують смерть особи в певний час за певних обставин. В оцінці доказів необхідно бути гнучкими, розуміти складні життєві обставини, які змушують заявників звертатись до суду…водночас судове рішення про встановлення факту смерті є підставою для одержання в органах РАЦС документу, що підтверджує смерть особи… тому рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності.

В апеляційній скарзі не наведено жодних обґрунтувань, що з наданих заявником доказів вбачаються лише підстави припускати смерть сина заявниці, а не стверджувати про її настання у певний час та у певному місці від певних обставин.

З урахуванням викладеного, твердження скаржника про відсутність правових підстав для встановлення юридичного факту смерті сина заявниці та необхідність звернення із заявою про оголошення його померлим, є безпідставними.

Також, є безпідставним і посилання скаржника на порушення місцевим судом ст. 307 ЦПК України, що визначає підготовчі дії суду під час розгляду судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, оскільки заявник звернулась до суду у порядку ст. 317 ЦПК України, що передбачає особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що Міністерство Оборони України не є належною заінтересованою у справі та незалучення до участі у справі Військової частини НОМЕР_1 , апеляційний суд зазначає наступне.

Суд розглядає справи окремого провадження за участю заявника і заінтересованих осіб.

До заінтересованих осіб належать особи, які беруть участь у справі та мають у ній юридичну заінтересованість. Коло заінтересованих осіб визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Участь у справі цих осіб обумовлюється тим, що із установленням окремих обставин заявник може реалізувати свої права у правовідносинах, у яких беруть участь і заінтересовані особи. Для цих осіб характерним є те, що їхні суб`єктивні права та обов`язки мають юридичний зв`язок із суб`єктивними правами і обов`язками заявників.

Права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав (постанова Верховного Суду у справі № 638/4/19 від 07 квітня 2020 року).

Заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави.

Для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, які мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суд, залежно від мети встановлення юридичного факту, зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи чи органи державної влади можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи.

Залучення до участі у справі окремого провадження всіх заінтересованих осіб має важливе значення, оскільки допомагає суду уникнути ухвалення незаконного рішення та виключити можливість появи в майбутньому конкуруючого рішення з іншою заінтересованою особою, а також має на меті повно і всебічно дослідити всі обставини справи.

Вирішуючи питання про те, яка саме заінтересована особа повинна бути залучена до участі у справі окремого провадження, крім зазначеного вище, потрібно також враховувати і взаємовідносини із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх інтереси та (або) обов`язки.

Метою встановлення юридичного факту заявник зазначала необхідність на підставі рішення суду про встановлення юридичного факту смерті отримати свідоцтво про смерть сина, подальшого врегулювання на його підставі спадкових правовідносин, а також отримання соціального статусу матері загиблого військовослужбовця та отримання відповідної соціальної допомоги. У зв`язку із цим до участі у справі в якості заінтересованих осіб заявником залучено Миргородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Міністерство Оборони України.

Чинним законодавством визначено, що до повноважень відділу державної реєстрації актів цивільного стану, зокрема, входить проведення реєстрації смерті.

Міністерство Оборони України, як головний орган в системі центральних органів виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у сфері оборони, згідно п. 6 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» наділене повноваженнями щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби.

Таким чином, залучення вказаних юридичних осіб до участі у справі в якості заінтересованих осіб відповідає визначеній заявником меті встановлення юридичного факту.

Залучення військової частини, у якій проходив службу померлий, не є необхідним у даному випадку, оскільки рішення суду у даній справі не може вплинути на її права, інтереси та обов`язки.

З урахуванням вищевикладеного доводи апеляційної скарги правильності висновків місцевого суду не спростували.

висновок за результатом розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстави для відшкодування витрат, понесених скаржником під час апеляційного перегляду справи, - відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України Лисенка В.Ю. - залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 червня 2024 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль