Справа № 752/9637/24
Провадження № 2/752/4918/24
РІШЕННЯ

Іменем України

12 листопада 2024 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк А.В.,

за участю секретаря - Крушельницької Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, набутого в період шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 , через адвоката Даниленко Є.М. (ордер а.с.79) звернулась через систему «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить в порядку поділу майна, набутого в період шлюбу, визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 113,6 кв.м. та транспортний засіб марки ВМW модель Х5, колір синій, рік випуску 2019, VIN: НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , припинивши за ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на транспортний засіб; визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на машиномісця у підземному паркінгу №№ НОМЕР_3 , НОМЕР_5 за адерсою вул. Степана Рудницького (колишня Академіка Вільямса) в м. Києві , припинивши за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на машиномісця.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в період перебування у шлюбі, який було зареєстровано у 2006 році, сторони придбали нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , машиномісця №№ НОМЕР_3 , НОМЕР_5 у підземному паркінгу в б. АДРЕСА_1 , також сторонами було придбано транспортний засіб марки ВМW модель Х5, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Вказує, що хоча спірна квартира набута у період перебування сторін у шлюбі, однак придбана за кошти, отримані позивачем від продажу іншої квартири за адресою: АДРЕСА_4 , яку позивач купила у 2005 році до укладення шлюбу з відповідачем, а тому спірна квартира є особистою приватною власністю позивача, оскільки придбана за кошти, які належали позивачу особисто. Все інше майно підлягає поділу між подружжям як таке, що набуте за час перебування у шлюбі та належне сторонам на праві спільної сумісної власності.

Посилаючись на норми Сімейного Кодексу України просить позов задовольнити.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху (а.с.84-85).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.105-107).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Сторони у судове засідання не з`явились, про судовий розгляд повідомлялись у спосіб, передбачений ст. 128 ЦПК України, надали до суду письмові заяви, у яких просили проводити судовий розгляду у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, приймаючи до уваги письмову заяву сторони відповідача, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 02 вересня 2006 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , актовий запис № 766 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві (а.с.118).

У період зареєстрованого шлюбу, 15 березня 2013 року на підставі Договору купівлі-продажу квартири, який укладено між ТОВ «Територіальне міжгосподарче об`єднання «ЛІКО-ХОЛДІНГ» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), ОСОБА_1 придбано квартиру АДРЕСА_1 , договір посвідчено 15 березня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу БайдиТ.М., реєстраційний № 203 (а.с.27-28).

Також відповідно до витягу № 1264179 від 15 березня 2013 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта (а.с.29, 30).

Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені

в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 61 СК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна,

за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені

з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність

у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту

(постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року

у справі № 916/1415/19, провадження № 12-80гс20 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67цс20 (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19 (пункт 63)).

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права

на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить

їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України: у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Як роз`яснено судам у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані

чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто, речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя, кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди, страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них (ст. 57 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Звертаючись до суду із позовними вимогами про визнання спірної квартири особистою приватною власністю позивача, позивач вказувала на те, що дана квартира була придбана за її особисті грошові кошти, отримані нею від продажу іншої квартири, придбаної ОСОБА_1 до укладення шлюбу.

Так, на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 20 грудня 2012 року, укладеного між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець), ОСОБА_1 продала квартиру АДРЕСА_4 . Вартість вказаної квартири становила 519 545,00 грн., договір посвідчено 20 грудня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С., реєстраційний номер 3557. Згідно п. 3 Договору купівлі-продажу квартири від 20 грудня 2012 року, квартира, що продається, належить продавцю ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 11 серпня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. за реєстровим № 3155 (а.с.22-25).

Водночас, спірна квартира АДРЕСА_1 , була придбана ОСОБА_1 за Договором купівлі-продажу квартири від 15 березня 2013 року за 511 200,00 грн. (п. 3 договору, а.с. 27-28).

Отже, під час розгляду справи суд, встановлюючи джерела набуття майна подружжя, вважає встановленою обставину купівлі спірної квартири за кошти, які належали позивачці особисто як такі, що отримані від продажу належного позивачу майна, та доходить висновку про визнання квартири АДРЕСА_1 , особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Також судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі 13 березня 2015 року на підставі Договору купівлі-продажу машиномісця, укладеного між ТОВ «Територіальне міжгосподарче об`єднання «ЛІКО-ХОЛДІНГ» (продавець) та ОСОБА_2 (покупець), сторонами придбано машиномісце № НОМЕР_3 у підземному паркінгу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , договір посвідчено 13 березня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Байдик Т.М., реєстраційний номер 587 (а.с.31,32).

Відповідно до витягу № 34871645 від 13 березня 2015 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності, право власності на машиномісце № НОМЕР_3 у підземному паркінгу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкта 0 (а.с.33,34).

Також 13 березня 2015 року на підставі Договору купівлі-продажу машиномісця, укладеного між та ТОВ «Територіальне міжгосподарче об`єднання «ЛІКО-ХОЛДІНГ» (продавець) та ОСОБА_2 (покупець), сторонами придбано машиномісце № НОМЕР_5 у підземному паркінгу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , договір посвідчено 13 березня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Байдик Т.М., реєстраційний номер 590 (а.с.36-38).

Відповідно до витягу № 34871254 від 13 березня 2015 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності, право власності на машиномісце № НОМЕР_5 у підземному паркінгу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкта 0 (а.с.38).

Крім того, 06 листопада 2019 року між ТОВ «АВТ Баварія України» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено Контракт U19-6109А щодо придбання ОСОБА_1 легкового автомобіля марки ВМW модель Х5, колір синій, рік випуску 2019, об`єм двигуна 2993 см.куб, VIN: НОМЕР_1 (а.с.41-49).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , власником транспортного засобу марки ВМW модель Х5, колір синій, рік випуску 2019 , номер кузова: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 , дата реєстрації 18 лютого 2020 року (а.с.54,55).

З системного аналізу норм статей 57, 60, 61, 63, 65, 70 СК України випливає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Як вбачається з матеріалів справи, машиномісця №№ 34, НОМЕР_5 у підземному паркінгу у б. АДРЕСА_1 , та транспортний засіб марки ВМW модель Х5, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є спільно нажитим майном сторін в період шлюбу та підлягає поділу у порядку, запропонованому позивачем, оскільки жодною із сторін не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на набуте ними в період шлюбу майно.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись сімейним законодавством України, діючим на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та поділу майна подружжя.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

За загальним правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Разом з тим, з огляду на те, що сторона позивача не ставить питання про стягнення сплаченого позивачем судового збору з відповідача, такі витрати необхідно залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, набутого в період шлюбу, задовольнити.

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб марки ВМW модель Х5, синього коліру, 2019 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на:

-машиномісце № НОМЕР_3 у підземному паркінгу будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 10,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00;

-машиномісце № НОМЕР_5 у підземному паркінгу будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 10,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0, складається з 3-х кімнат, загальною площею 113,6 кв.м, житлова площа 80,4 кв.м.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_9 .

Повний текст рішення суду складено 18 листопада 2024 року.

Суддя А.В. Слободянюк