ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 676/6279/20

Провадження № 22-ц/4820/1036/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2022 року, суддя Бондар О.О., за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановив:

У листопаді 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ТОВ «Цикл Фінанс», звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Позов мотивований тим, що 14.08.2006 року між Акціонерним поштовопенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», і ОСОБА_2 укладено кредитний договір №014/02-07/57-2194, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати позичальникові кредит у сумі 23500 дол. США, а позичальник зобов`язалася належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити 12% річних за користування кредитними коштами.

12.01.2009 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду №014/01-07/57-2194/1, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди щодо викладення договору в новій редакції.

27.01.2009 року між банком та позичальником укладена додаткова угода №014/02-07/57-2194/2, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди стосовно викладення пункту 3.4 Розділу 3 «Умови та надання забезпечення кредиту» в новій редакції.

Таким чином, з укладенням договору у позичальника виник обов`язок повернути банку кредит та відсотки за кредитним договором у строки та в розмірах, які визначені графіком погашення кредитної заборгованості.

14.08.2006 року між банком і ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, який діє в редакції додаткової угоди від 06.04.2007 року №1.

Предметом іпотеки є нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві приватної власності. Відповідно до умов договору іпотеки сторони визначили, що заставна вартість предмета іпотеки становить 197725 грн.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21.12.2009 року у справі №2-3601/2009 стягнено солідарно з позичальника ОСОБА_2 та фінансового поручителя ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 14.08.2006 року №014/02-07/57-2194 в сумі 17998,96 дол. США та заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 1536,72 дол. США.

Вказане рішення суду перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця.

Станом на 05.10.2020 року заборгованість позичальника перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором становить 43841,20 дол. США, яка складається із: заборгованості за кредитним договором 17974,68 дол. США, заборгованості за відсотками 25866,52 дол. США.

Крім того, банком нараховано пеню, яка, однак, не зазначається в рамках цього спору та продовжує нараховуватися.

Банк просив в рахунок погашення заборгованості в розмірі 19535,68 дол. США, яка була стягнена рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21.12.2009 року у справі №2-3601/2009, звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_2 , що належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві приватної власності, шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24.11.2022 року позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. В рахунок погашення заборгованості, яка була стягнута рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21.12.2009 року у справі №2-3601/2009 року за кредитним договором від 14.08.2006 року №014/02-07/57-2194 в сумі 19535,68 дол. США (заборгованість за кредитом 17998,96 дол. США, заборгованість за відсотками за користування кредитом 1536,72 дол. США), звернуто стягнення на предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_2 , що належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно №946, виданого виконавчим комітетом Кам`янець-Подільської міської ради 11.05.2006 року, шляхом її продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Повернуто АТ «Райффайзен Банк Аваль» з Державного бюджету витрати на сплату судового збору в сумі 7680 грн. Зупинено виконання рішення у частині звернення стягнення на предмет іпотеки на електронних торгах на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що Банк виконав свої зобов`язання за цим договором, надав ОСОБА_2 кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, які передбачені умовами кредитного договору. Після укладання кредитного договору у позичальника виник обов`язок повернути банку кредит та відсотки за кредитним договором у строки та в розмірах, встановлених графіком погашення кредитної заборгованості. Крім того, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 14.08.2006 року між банком і ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, а надалі додаткову угоду до нього. Предметом іпотеки є нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві приватної власності. Таким чином, AT «Райффайзен Банк Аваль» має законне право, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, захистити свої інтереси за рахунок звернення стягнення на іпотечне майно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування скарги зазначила, що 24.11.2022 року ні вона, ні її представник участі в судовому засіданні не брали через відсутність світла у приміщенні суду, при цьому жодних клопотань про розгляд справи 24.11.2022 року за відсутності відповідача чи її представника та її завершення не подавали.

Розгляд справи 24.11.2022 року за її відсутності та відсутності її представника позбавило можливості подати їм та підтримати клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності.

При ухваленні оскаржуваного рішення судом не було надано належної оцінки тій обставині, що рішення про дострокове стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по кредитним зобов`язанням ухвалено судом 21.12.2009 року, виконавче провадження у приватного виконавця перебуває на виконанні з 28.05.2020 року, а з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся в 2020 році, не обґрунтовуючи строк звернення із вимогами по іпотечному кредиту, строк дії якого до 2014 року.

Зазначила, що звернувшись до суду та скориставшись правом на дострокове повернення кредиту, АТ «Райффайзен Банк» змінило строк виконання основного зобов`язання в повному обсязі. Таким чином, до позовної вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає застосуванню строк позовної давності, у зв`язку з чим у позові слід відмовити з підстав пропуску такого строку.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 10.07.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24.11.2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ТОВ «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Цикл Фінанс» на користь держави судовий збір в сумі 11520 грн.

Суд апеляційної інстанції зауважив, що відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 33 та ст. 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише у разі невиконання чи неналежного виконання такої вимоги іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону. Звернення банку в суд з позовом з вимогою про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважав обґрунтованими вимоги банку, оскільки докази виконання рішення суду у справі №2-3601/2009 про стягнення заборгованості відсутні.

Апеляційний суд вказав, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся без належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 та без її участі, у зв`язку з чим вона не змогла скористатися своїм правом на подання заяви про застосування наслідків пропуску позовної давності. ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та її представник ОСОБА_3 в засіданні апеляційного суду наполягали на застосуванні судом наслідків пропуску позовної давності до спірних правовідносин.

Постановою Верховного Суду від 20.03.2024 року касаційну скаргу ТОВ «Цикл Фінанс» задоволено частково. Постанову Хмельницького апеляційного суду від 10.07.2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У задоволенні заяви ТОВ «Цикл Фінанс» про поворот виконання судового рішення відмовлено.

Скасовуючи рішення апеляційної інстанції та передаючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції зауважив, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Апеляційний суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 не обґрунтовувала свою апеляційну скаргу тією обставиною, що вона не була повідомлена про розгляд справи.

В апеляційній скарзі апелянт посилалася на те, що розгляд справи судом першої інстанції відбувся без її участі та без участі її представника через відсутність світла у приміщенні суду. Клопотань про розгляд справи без участі відповідача (її представника) вони до суду не подавали. Водночас, розгляд справи судом першої інстанції 24.11.2022 року без її участі (та/або її представника) позбавили їх можливості подати у цьому судовому засіданні заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 не зазначала про те, що вона не була повідомлена належним чином про дату, час і місце засідання суду.

Апеляційний суд, застосувавши п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, безпідставно вийшов за межі доводів апеляційної скарги, дослідив питання належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце засідання суду та передчасно скасував рішення суду першої інстанції з цієї підстави.

Суд апеляційної інстанції також дійшов помилкового висновку про те, що факт неналежного повідомлення судом першої інстанції про час і місце розгляду справи відповідача, який не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. Висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Учасники справи, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явилися.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що 14.08.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», і ОСОБА_2 укладено кредитний договір №014/02-07/57-2194, за умовами якого кредитор надав позичальникові кредит в сумі 23500 дол. США на строк 84 місяці, а позичальник зобов`язався у визначений термін повернути кредит та сплатити 12% річних, виконати всі інші зобов`язання в порядку та у строк, які визначені кредитним договором.

12.01.2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №014/02-07/57-2194/1 до кредитного договору від 14.08.2006 року №014/02-07/57-2194, згідно з якою внесено зміни до вказаного кредитного договору та додатку 1 до основного договору (графік погашення кредиту викладено в новій редакції).

27.01.2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №014/02-07/57-2194/2 до кредитного договору від 14.08.2006 року №014/02-07/57-2194, згідно з якою позичальник погашає платежі у такій послідовності: погашення простроченої до сплати суми заборгованості за кредитом, сплата прострочених процентів, погашення суми заборгованості, сплата процентів, сплата пені та штрафів за неналежне виконання позичальником зобов`язань.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 14.08.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» і ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №3178, відповідно до умов якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності. Сторони також узгодили заставну вартість предмету іпотеки в сумі 197725 грн.

У зв`язку зі зміною суми зобов`язання, 06.04.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк «Аваль» та ОСОБА_1 укладена додаткова угода №1 до договору іпотеки від 14.08.2006 року №3178.

Згідно з витягами про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14.08.2006 року №№8715982, 8716041, приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу на підставі договору іпотеки від 14.08.2006 року внесено обтяження відносно зазначеної квартири.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21.12.2009 року у справі №2-3601/2009 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 14.08.2006 року №014/02-07/57-2194 в сумі 19535,68 дол. США (заборгованість за кредитом 17998,96 дол. США; заборгованість за відсотками за користування кредитом 1536,72 дол. США).

07.10.2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» направило ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору, відомості про отримання якої відсутні.

07.12.2022 року між Акціонерним товариством «Оксі Банк», (далі АТ «Оксі Банк»), і АТ «Райффайзен Банк» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-54, відповідно до умов якого АТ «Оксі Банк» набуло право вимоги за кредитним договором від 14.08.2006 року №014/02-07/57-2194.

Цього ж дня, між ТОВ «Цикл Фінанс» і АТ «Оксі Банк» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-54-1, на підставі якого було відступлено право вимоги за кредитним договором від 14.08.2006 року №014/02-07/57-2194.

15.12.2022 року між АТ «Оксі Банк» та АТ «Райффайзен Банк» укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення прав за договорами іпотеки/застави, який зареєстровано в реєстрі за №580.

Цього ж дня, між ТОВ «Цикл Фінанс» і АТ «Оксі Банк» укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення прав за договорами іпотеки/застави, зареєстрований в реєстрі за №581. На підставі цього договору відступлено право іпотекодержателя за договором іпотеки від 14.08.2006 року, який укладений між АТ «Райффайзен Банк» і ОСОБА_1 для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 14.08.2006 року №014/02-07/57-2194, а іпотекодавцем передано в іпотеку нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_1 .

За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає у реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає у тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або у частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.

В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону.

Звернення банку з позовом з вимогою про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання забезпечене іпотекою позичальником чи то іпотекодавцем не виконане, доказів виконання рішення суду про стягнення заборгованості, ухваленого у справі №2-3601/2009 матеріали справи не містять, доводи апеляційної скарги також посилань щодо невірного встановлення судом обставин справи чи то невірного застосування норм матеріального права щодо обґрунтованості стягнення на предмет іпотеки не містять.

Звертаючись із апеляційною скаргою апелянт вважала, що позивачем пропущено строк позовної давності, однак вона була позбавлена можливості звернутися з відповідною заявою до суду першої інстанції через порушення судом процесуального права та розгляд справи 24.11.2022 року за її відсутності.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі №756/8056/19 (провадження №14-94цс21) зазначено, що: «…у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №200/11343/14-ц (провадження №14-59цс18) викладено висновок про те, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести в суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив у ній заочне рішення, відповідач була вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. Якщо суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї заяви, відповідач могла заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вправі прийняти до розгляду заяву про застосування позовної давності лише за умови, що відповідач у справі не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про день та час судового розгляду справи, чи у разі інших поважних причин, які об`єктивно позбавляли особу зробити в суді першої інстанції таку заяву, внаслідок чого було порушено принцип процесуальної рівності сторін».

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 не обґрунтовувала свою апеляційну скаргу тією обставиною, що вона не була повідомлена про розгляд справи. Зміст апеляційної скарги свідчить, що ОСОБА_1 не зазначала про те, що вона не була повідомлена належним чином про дату, час і місце засідання суду.

ОСОБА_1 та її представник брали участь у розгляді справи в суді першої інстанції, зокрема, відповідач подавала відзив на позовну заяву, клопотання про долучення доказів. Крім того, представник відповідача неодноразово подавала клопотання про відкладення розгляду справи.

Вказівка апелянтом на ту обставину, що вона не змогла взяти участь у судовому засіданні суду першої інстанції через відсутність світла у приміщенні суду не вказує на те, що апелянт та її представник не були обізнані про судове засідання, яке відбулося 24.11.2022 року, та не могли подати заяву про застосування наслідків спливу позовної давності до суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що в межах вимог та доводів апеляційної скарги судове рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 червня 2024 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова