Справа № 202/2331/24
Провадження № 2/202/2947/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі

головуючого судді Мариніна О.В.

за участі секретаря судового засідання Жупій А.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 202/2331/24 позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкування з дитиною, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Чернівецької міської ради,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкування з дитиною, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, обґрунтувавши свої вимоги тим, що від шлюбу від відповідачкою вони мають спільну дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружжя спільно не проживає, відповідачка заблокувала його номер телефону та електронні листи не відповідає, чим позбавила його можливості спілкування з дитиною. На день подачі позову позивач не знає де живе дитина. Вважає, що відповідачка користуючись тим, що дитина має той вік коли він не розуміє дій батьків та не може проявити свої почуття і висловити свої думки, обмежила права як дитини так і позивача на спілкування один з одним, створила перешкоди для позивача у його спілкуванні з дитиною, заборонила реалізацію позивачем свої батьківських прав. Задля того щоб у позивача не втратився родинний зв`язок з сином, вважає необхідним мати встановлений судом графік спілкування з дитиною, який забезпечить йому можливість виконувати свої права та обов?язки виховання дитини. Оскільки позивач та відповідач проживають у різних країнах та на день подання позову дитина має вік 1 рік 3 міс, то для позивача достатнім буде щоденне спілкування з сином по відеозв?язку. Просить усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною, визначивши спосіб участі батька у вихованні, зобов`язавши відповідачку забезпечувати щоденний контакт з малолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 19.00 год. (за Київським часом) мінімум 30 хв. за допомогою відеозв?язку мобільних застосунків «Viber», «WhatsApp», «Telegram» та/або програм «Zoom», «Skype».

Відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечила, обґрунтувавши свою позицію тим, що бажаючи зберегти родину сторони разом виїхали за кордон у липні 2023 року, однак не бажаючи проживати у чужій країні, 10.07.2023 вона повернулась з дитиною до України, де до теперішнього часу і проживає. Відповідач же за власною волею залишився проживати у Канаді. Так, сторони разом з дитиною першочергово виїжджали за канадською первинної урядовою програмою екстреної еміграції, житло позивача було надано для проживання всієї сім`ї, тому після її повернення з дитиною до України, вона майже кожного дня висилала по декілька фотографій, які він казав необхідні для того щоб показати власникам майна, що з ним проживає вся його сім`я. Коли позивач зрозумів що вона не бажає приїжджати до Канади, то почав писати погрози на всі месенджери їй та родичам і друзям, на що вона попередила його що заблокує за таку поведінку. Батькові дитини достеменно відомо місце проживання дитини, оскільки він сам зазначив, що його дитина проживає у місті Чернівці. 29-го листопада 2023р. позивач замість того привітати дитину з днем народження написав лише фразу «з днем народження» та почав з`ясовувати питання які стосуються його особисто, а не дня народження дитини. При цьому він має можливість у будь-який час повернутися на територію України, але цього не робить. Вважає, що подача позовної заяви спричинена тим, що дія канадсько-українського дозволу на екстрені поїздки з 31 березня 2024р. офіційно завершилася та працює у скороченому вигляді, щоб залишитися в Канаді українці мають пройти перевірки з документами. Зазначила, що ніколи не перешкоджала батькові бачити та спілкуватися з дитиною, а наявність таких перешкод з її сторони, він не доводить жодними доказами. За весь період перебування в Канаді, позивач він не допомагав своїх родині матеріально, однак хоче зобов`язати її мати всі месенджери, гаджети, інтернет щоб він міг подзвонити, але при цьому не поцікавився як взагалі проживає його дитина, на день народження не надіслав жодного подарунку та не подзвонив. Вважає, що своїми вимогами батько дитини фактично позбавляє її можливості ввечері після роботи провести з дитиною час на прогулянці, оскільки дитина ще дуже маленька має свій графік і в цей час дитина виходить на прогулянку, а після прогулянки вже готується до сну. Вихованням сина та його матеріальним забезпеченням вона повністю займається сама, категорично не згодна з позовними вимогами позивача, оскільки у будні дні вона працює, а у неділю намагається виїжджати з дитиною за місто, що перебувати на природі. Коли батько став проживати окремо від сина, дитині було лише півроку, наразі дитина навіть не розуміє хто з нею розмовляє. Зазначила, що батько має розуміти, що в силу свого віку дитина не може за бажанням батька проводити кожного дня перед телефоном, при цьому слід врахувати різницю у часі між Україною та Канадою. Для забезпечення інтересів дитини, вважала можливим визначити спосіб участі позивача у вихованні дитини шляхом застосування будь-яких доступних каналів телекомунікаційного зв`язку кожної суботи протягом 30 хвилин з урахування графіку та режиму дня дитини.

В подальшому додатково надала письмові пояснення, згідно яких зазначила, що у справі про розірвання шлюбу, батько дитини просив надати сторонам строк на примирення, однак за увесь наданий судом строк, останнім не вчинялось жодних дій для налагодження стосунків між сторонами. Позивач не здійснює матеріального утримання дитини з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, а саме з лютого 2023р. та лише 25 липня 2024 року на банківську картку відповідача надійшов платіж аліменти на утримання дитини у розмірі 31$ що за курсом НБУ становить 1277,74?, що навіть менше ніж мінімальний гарантований розмір аліментів. В той же час позивач має регулярний дохід, є єдиним засновником ТОВ, проживає у Канаді, та сплативши один раз 31$ на утримання дитини, вимагає щоб відповідачка власними зусиллями забезпечила його спілкуванням сином, придбавши відповідні гаджети за власні кошти та забезпечили безперебійний інтернет зв`язок кожного дня. Визначаючи графік спілкування з дитиною, батькам не враховано режим дня дитини, не враховано графіки щоденних відключень світла у місті. При цьому зазначила, що позивач достеменно знав про місцеперебування дитину в м. Чернівці, а після відкриття провадження у справі, вона відразу надала підтверджуючі документи про повну адресу місця проживання дитини, але батьком дитини до теперішнього часу не вчиняються будь-які дії які б свідчили про його намір прийняти участь у вихованні та утриманні дитини. Зважаючи викладене, просила відмовити повністю у задоволенні позову, оскільки перешкод у спілкуванні та виховання дитини вона не чинить.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15.03.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 29.05.2024 до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Чернівецької міської ради.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 23.07.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд.

У судове засідання позивач не з`явився, його представник адвокат Мальцева І.М. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідачка у судове засідання не з`явилась, її представник - адвокат Яланська Ю.П. заперечила проти задоволення позову, з підстав, наведених у відзиві та додаткових поясненнях. Вважає, що обставин чинення відповідачкою перешкод позивачу у спілкуванні з сином позивачем не доведено, оскільки батько з власної волі перебуває за кордоном, куди йому допомогла виїхати саме відповідачка, мають групу інвалідності. Позивач знав про те, що його родина проживає в м. Чернівці, однак бажання приїхати не виявляв. Матеріальної допомоги на утримання сина, батько дитини не надає, після рішення суду прислав 31 долар.

Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої Листом Служби у справах дітей Чернівецької міської ради повідомлено суд, що для надання до суду письмового висновку щодо розв`язання даного спору, ОСОБА_3 , як той з батьків, хто проживає окремо від дитини мав звернутися із заявою та документами до служби у справах дітей. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, до уваги беруться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та ін. вагомі обставини, після розгляд даного питання виноситься на засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради для вирішення справи по суті. Просив провести розгляд справи без його участі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 15 квітня 2022 р. сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований Чечелівським відділом ДРАЦС у місті Дніпрі про що складено відповідний актовий запис № 292.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження НОМЕР_1 , видане Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Сімейне життя між сторонами не склалася, що в кінцевому результаті привело до фактичного припинення шлюбних відносин з лютого 2023р. та вже під час розгляду даної справи рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська шлюб між сторонами розірвано.

У липні 2023р. сторони виїхали за кордон, однак ОСОБА_4 , не бажаючи проживати в чужій країні повернулася до України та з 10 липня 2023 до теперішнього часу проживає в Україні, в той час як батько дитини ОСОБА_3 проживає у Канаді.

Відповідно до Акту про фактичне проживання відповідачка спільно з дитиною проживає по АДРЕСА_1 , умови для виховання, розвитку та проживання дитини створено.

Письмовий висновок щодо розв`язання спору Органом опіки та піклування не складався у зв`язку з чим, що ОСОБА_3 , як той з батьків, хто проживає окремо від дитини не звернувся із заявою та документами до служби у справах дітей.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Судом, на підставі досліджених доказів не встановлено, що відповідачкою чиняться будь які перешкоди позивачеві у вихованні та спілкуванні із сином.

Так, суд приймає до уваги те, що з липня 2023 року, тобто з часу коли малолітньому сину було лише 8 місяців, позивач за власним бажанням залишився проживати у іншій країні, у той час як дитина разом з матір`ю проживає на території України.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що йому невідомо де саме проживає його син, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3 достеменно знав про місцеперебування його родини в місті Чернівці, про що свідчать скріншоти особистого листування сторін.

Суд зазначає, що хоча зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 в м. Дніпрі, однак зважаючи військовий стан, наближеність до місць можливих військових дій, з метою забезпечення власної безпеки та в інтересах дитини, цілком доцільним та логічним є зміна фактичного проживання на м. Чернівці, про що знав батько дитини, однак лишаючись за межами України, він добровільно позбавляє себе можливості фізичного спілкування із сином та участі у його вихованні.

При цьому, на переконання суду, відсутність участь батька в житті сина є добровільною, викликана його перебуванням за межами країни та не виникла внаслідок дій матері дитини.

Крім того, вимоги до відповідачки шляхом покладення на неї обов`язків мати певні месенджери, гаджети, забезпечити телекомунікаційний зв`язок з батьком дитини по своїй суті є зобов`язального характеру, покладання яких не передбачено законодавством.

В той же час, за невиконання судового рішення передбачена кримінальна відповідальність (ст.382 КК України).

Водночас, суд зауважує, що відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Так, суд також зважає, що будучі ще 8-місячним немовлям, дитина втратила фізичний контакт з батьком та для встановлення зв`язку з тепер майже 2-річною дитиною, адаптацію дитини до батька, відновлення стосунків та налагодження довірливих відносин й розуміння, що ОСОБА_3 є його батьком необхідний час, особисте спілкування та формування емоційної прив`язаності, щоб запобігти негативному впливу на дитину, чого неможливо досягнути у спосіб зазначений позивачем, в умовах дистанційного спілкування за допомогою гаджетів з 2-річною дитиною.

Враховуючи викладене, суд дійшов до переконання, що позивачем не доведено фактів чинення ОСОБА_4 перешкод у спілкуванні з дитиною та обставин, які обмежують реалізацію права позивача на спілкування з сином, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 258-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкування з дитиною, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Чернівецької міської ради відмовити повністю.

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 11 жовтня 2024 року.

Суддя О. В. Маринін