Номер провадження 2/754/2503/24
Справа №754/2892/24
РІШЕННЯ

Іменем України

20 червня 2024 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді - Галась І.А.

при секретарі - Париста А.С.

за участі : представника позивача - ОСОБА_1

позивача - ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , 3-тя особа - Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

28 лютого 2024 року до Деснянського районного суду міста Києва, з використанням системи «Електронний суд» звернувся представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , 3-тя особа - Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовано наступними обставинами.

Позивач, ОСОБА_2 та Відповідачка, ОСОБА_3 , є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (копія свідоцтва додається).

Дитина, ОСОБА_4 , народився з підозрою на синдром Дауна (Q90).

З народження дитини, Сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 . Сімейне життя з кожним роком погіршувалось, мати дитини, ОСОБА_3 не доглядала за дитиною, Позивач був вимушений самотужки займатися вихованням дитини.

Наприкінці 2010 р., мати дитини, ОСОБА_3 , зібрала речі та пішла до іншого чоловіка, створивши нову сім`ю та покинула дитину у віці 3-х років.

З початку 2011 р. Позивач, разом із дитиною, повернувся за адресою своєї реєстрації, а 20.12.2011 р. також ним було зареєстровано дитину (докази додаються), де Позивач з дитиною проживають в умовах сьогодення.

07.09.2012 р. відповідно до заключення № 138/12 спеціаліста Київської міської

дитячої клінічної лікарні № 1 дитині було остаточно підтверджено діагноз синдром

Дауна (Q 90).

24.10.2012 р. Позивачу призначено державну соціальну допомогу на дитину-інваліда, номер особової справи 609353, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 та довідкою № 593, виданою Управлінням соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 02.02.2024 р.

У жовтні 2013 р. Позивач, піклуючись про всебічний розвиток та навчання дитини, оформив дитину в спеціалізований ДНЗ № 569. Протягом перебування дитини в садочку, з жовтня 2013 по квітень 2016 р., мати дитини, ОСОБА_3 , жодного разу не відвідувала дитину, не цікавилась його станом, що підтверджується

характеристикою дитини, наданої завідувачем та вихователями СДНЗ № 569 в травні

2016 р.

З 2016 року дитина навчається в Спеціальній школі № 26 Дніпровського району м. Києва. Згідно відповіді директора СШ № 26 Дніпровського району м. Києва № 23 від

29.01.2024 р., дитина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається у

7-Б класі за програмою для дітей з інтелектуальними порушеннями. З 22.01.2024 р. дитина переведена на сімейну форму навчання згідно заяви батька.

Мати, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з квітня 2016 року та по теперішній час ні разу не відвідала шкільний заклад, не цікавилася навчанням дитини.

Згідно Акту від 02.02.2024 р., виданого ЖЕД-301, ОСОБА_3 , 1980 р.н. не проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 01.01.2011 р. по

теперішній час.

Згідно Висновку оцінки потреб сім`ї від 06.02.2024 р., мати дитини, ОСОБА_3 , з дитиною не спілкується з 01.01.2011 р. Місце знаходження не відомо. Не виконує свої батьківські обов`язки щодо сина.

З 2011 року Відповідачка, мати дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самоусунулася від виховання сина, ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє інтерес до його долі, не цікавляться успіхами дитини, його станом здоров`я, не піклуються про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти.

Станом на день подання даної заяви, все вище перелічене здійснюється одноособово Позивачем, батьком дитини.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються Позивачем, як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідачки до своїх

батьківських обов`язків відносно дитини.

Враховуючи той факт, що мати дитини, ОСОБА_3 , самоусунулася від виховання сина з початку 2011 р., ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє інтерес до його долі, не цікавляться успіхами дитини, його станом здоров`я,

не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних

цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти та

змінити її поведінку у кращий бік неможливо, оскільки остання майже 13 років не спілкується з сином, за переконанням Позивача, зазначене є беззаперечними підставами позбавлення Відповідачки батьківських прав відносно дитини.

В умовах сьогодення, Позивач самотужки виховує дитину та матеріально забезпечує сина. Відповідачка, будучи працездатною та маючи обов`язок щодо утримання дитини, з початку 2011 р. жодним чином не приймає участі в матеріальному

забезпеченні сина.

Отже, враховуючи вищевикладене, Позивач вважає, що обґрунтований, розумний, та справедливий розмір аліментів на утримання дитини Сторін, буде становити 1/4 частки заробітку (доходів) Відповідачки до досягнення дитиною повноліття.

Оскільки дитина фактично проживає на території Деснянського району, Позивач вважає за необхідне залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Службу у справах дітей Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації.

Посилаючись на викладені обставини справи, Позивач, просить суд:

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо

неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2. Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь

ОСОБА_2 , РНКОПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.02.2024 р. і до досягнення дитиною повноліття.

3. Стягнути з Відповідачки на користь Позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1211,00 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29 лютого 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позову.

На виконання вимог ухвали суду 01 березня 2024 року подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання з викликом сторін.

Протягом підготовчого розгляду позивач та його представник вимоги позову підтримали в повному обсязі та просили призначити справу до судового розгляду.

Відповідач не скористався своїм правом в порядку ст..178 ЦПК України та не подала відзив на позовну заяву.

Представник 3-ї особи - Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`являлася, про час та місце його проведення повідомлена належним чином.

Представник 3-ї особи - Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`являвся.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.2, п.5 ч.5 ст.12 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_3 ,що підтверджується наступними документами: свідоцтво про народження видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 29.08.2008 року, актовий запис №2461.

Інформацією про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи за Відомостями з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА № 105909907 від 23.01.2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 19.03.1999 року по теперішній час.

Інформацією про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи за Відомостями з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА № 105910160 від 23.01.2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 20.12.2011 року по теперішній час.

07.09.2012 року відповідно до заключення № 138/12 спеціаліста Київської міської дитячої клінічної лікарні № 1 дитині було підтверджено діагноз синдром Дауна (Q 90).

24.10.2012 року Позивачу призначено державну соціальну допомогу на дитину-інваліда, номер особової справи 609353, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 та довідкою № 593, виданою Управлінням соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 02.02.2024 р.

У жовтні 2013 року дитина ОСОБА_6 , оформлена в спеціалізований ДНЗ № 569. Протягом перебування дитини в садочку, з жовтня 2013 по квітень 2016 р., мати дитини, ОСОБА_3 , жодного разу не відвідувала дитину, не цікавилась його станом, що підтверджується характеристикою дитини, наданої завідувачем та вихователями СДНЗ № 569 в травні 2016 року.

Згідно відповіді директора СШ № 26 Дніпровського району м. Києва № 23 від

29.01.2024 року, дитина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається у 7-Б класі за програмою для дітей з інтелектуальними порушеннями. З 22.01.2024 р. дитина переведена на сімейну форму навчання згідно заяви батька. Мати, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з квітня 2016 року та по теперішній час ні разу не відвідувала шкільний заклад, не цікавилася навчанням дитини.

Згідно Акту від 02.02.2024 року, виданого ЖЕД-301, ОСОБА_3 , 1980 року народження не проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 01.01.2011 р. по теперішній час.

Згідно Висновку оцінки потреб сім`ї від 06.02.2024 р., мати дитини, ОСОБА_3 , з дитиною не спілкується з 01.01.2011 р. Місце знаходження не відомо. Не виконує свої батьківські обов`язки щодо сина.

Між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо належного батьківського виховання та доказуванню підлягають обставини щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування.

Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надала суду Висновок від 17.05.2024 року № 102-2239 про доцільність позбавлення батьківських прав мати ОСОБА_3 , стосовно неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, дійшов висновку, що мати свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виховання та навчання дитини, не проявляє щодо них батьківської турботи, не цікавиться їхнім життям та здоров`ям, не утримує матеріально та вважає за доцільне позбавити батьківських прав.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до приписів ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не сприяє позивачу у забезпеченні дитині необхідного медичного догляду та лікування, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу тощо.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, з урахуванням винної поведінки матері, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

При цьому суд враховує ті обставини, Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, а також прояву з його боку щонайменшої материнської турботи.

Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню малолітньої дитини, не забезпечує законних прав дитини на нормальні умови життя, також жодним чином не приймає участі в утриманні спільної дитини, не цікавиться життям дитини, та не приймає участь у його вихованні.

Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі малолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).

За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем, як матір`ю дитини, своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлений можливості негативно впливати на психіку дитини до моменту зміни нею свого ставлення відносно дитини та поновлення у встановленому порядку батьківських прав, а тому позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дитини - сина є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо вимоги стосовно стягнення аліментів слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно ч. ч. 1-3 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття; якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Враховуючи наведене, виходячи з того, що дитина Відповідачки проживає разом із Позивачем, у зв`язку з чим обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат, враховуючи вік дитини, стан її здоров`я, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на дитину починаючи із дня звернення із позовною заявою до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дітей.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Згідно з ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись, постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 150, 155, 164, 165, 166, 180, 183, 191 СК України, ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 245, 259, 263-265,268, 354, п. 15.5 розділу XIII Прикінцевих положень ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , 3-тя особа - Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 ) батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28.02.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І.А. Галась