Справа № 159/346/24 Головуючий у 1 інстанції: Денисюк Т. В.
Провадження № 22-ц/802/676/24 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Черняк О. В.,

з участю:

відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтував тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який було розірвано на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області 17 липня 2012 року. У них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

Позивач також зазначав, що на підставі рішення Ковельского міськрайонного суду Волинської області від 04 березня 2013 року з нього в користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 стягуються аліменти в розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06 лютого 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначив, що на такий розмір аліментів він погодився під час розгляду справи. Проте на даний час змінився його сімейний стан, він 22 березня 2023 року уклав шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася дочка ОСОБА_5 , у зв`язку з чим він позбавлений можливості сплачувати на утримання сина ОСОБА_6 аліменти у визначеному судом розмірі.

Покликаючись на зазначені обставини, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього в користь ОСОБА_3 на утримання дитини сина ОСОБА_7 на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04 березня 2013 року та стягувати з нього в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 квітня 2024 року у цій справі у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відповідачка ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечила, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав апеляційному суду клопотання, в якому свою апеляційну скаргу підтримав та просив розгляд апеляційної скарги провести у його відсутності у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання.

Заслухавши пояснення відповідачки ОСОБА_1 та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції вважав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що погіршився стан його здоров`я чи його матеріальний стан.

Проте такі висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з порушенням вимог закону.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 10, частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За матеріалами справи судом установлено, що позивач і відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області 17 липня 2012 року.

У них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

На підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04 березня 2013 року з позивача в користь відповідачки на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 стягуються аліменти в розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06 лютого 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

27 серпня 2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів (а. с. 6).

Згідно з інформацією з виконавчого провадження та з наданими позивачем персональних даних судом встановлено, що позивач змінив прізвище та ім`я з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_2 ». Боржником у виконавчому провадженні є позивач ОСОБА_2 .

Також судом встановлено, що станом на 29 вересня 2023 року згідно з розрахунком заборгованості за позивачем рахувалася заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 206 902,63 грн (а. с. 46).

З жовтня 2023 року із заробітної плати позивача, яка складає 12 075,00 грн, на підставі постанови державного виконавця в користь відповідачки проводиться відрахування в розмірі 50 % (6 037,50 грн), з яких 4 025,00 складають аліменти та 2 012,50 грн заборгованість зі сплати аліментів.

Позивач уклав шлюб з ОСОБА_4 22 березня 2023 року (а. с. 4), а 06 грудня 2023 року у подружжя народилася дочка ОСОБА_5 (а. с. 5).

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частинами 2, 3 статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частини 7, 8 статті 7 СК України).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (частина 2 статті 141 СК України).

Відповідно до частин 2, 3 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Як передбачено частинами 1-3 статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частини 1, 2 статті 182 СК України).

Згідно із частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 своєї постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже, за змістом статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального стану платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального стану платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів - і зміни сімейного і зміни матеріального стану.

Звертаючись до суду із позовними вимогами про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_2 зазначав, що після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_6 змінився його сімейний і матеріальний стан, оскільки він одружився з ОСОБА_4 і у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дочка ОСОБА_5 , а його дружина ОСОБА_4 не має власного доходу, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною та має третю групу інвалідності довічно. Позивач вважає, що зазначені обставини є підставою для зменшення розміру аліментів.

Судом встановлено, що рішення суду про стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 було ухвалено 04 березня 2013 року.

Позивач ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_4 22 березня 2023 року (а. с. 4), а 06 грудня 2023 року у подружжя народилася дочка ОСОБА_5 (а. с. 5).

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією дружина позивача у цій справі ОСОБА_2 ОСОБА_4 має третю групу інвалідності довічно (а. с. 61).

Отже судом встановлено, що після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів у платника ОСОБА_2 змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки він вдруге одружився і на його утриманні перебуває дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В суді апеляційної інстанції встановлено, що відповідачка по справі ОСОБА_3 вдруге одружилася та змінила прізвище « ОСОБА_9 » на прізвище « ОСОБА_10 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

За положеннями частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом про зменшення розміру аліментів з підстав того, що після ухвалення рішення про стягнення з нього в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_6 змінився його сімейний і матеріальний стан.

Суд першої інстанції зазначених обставин не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що із-за порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове про задоволення позову ОСОБА_2 , яким стягувати з позивача в користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу).

Керуючись статтями 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 квітня 2024 року у цій справі скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді