ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/1215/24Головуючий у 1-й інстанції Іваницький О.Р.
Провадження № 22-ц/817/794/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участі секретаря Панькевич Т.І.

та заявниці ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи ОСОБА_1 - адвоката Бутрина С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 599/1215/24, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Бутрин Сергій Володимирович, на рішення Зборівського районного суду від 19 червня 2024 року, ухваленого суддею Іваницьким О.Р., у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В:

у травні 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 , у якій просить видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 та покласти на нього обов`язки:

заборонити ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_2 за її адресою фактичного проживання;

заборонити ОСОБА_1 наближатися на відстань менше 300 м. до місця проживання (перебування) заявника ОСОБА_2 ;

заборонити ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати заявника ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

В обґрунтування вимог посилається на те, що ОСОБА_1 систематично вчиняє психологічне насильство над своєю колишньою дружиною, що виражається у словесних образах, погрозах фізичною розправою, такі дії кривдника, призвели до емоційної невпевненості, нездатності захистити себе, завдають шкоди психічному здоров`ю, психологічних страждань та погіршення якості життя заявника. ОСОБА_1 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо заявниці, однак продовжує умисні, протиправні дії щодо неї, внаслідок чого вона постійно напружена, схвильована, перебуває у стресовому стані, заявниці страшно перебувати вдома і вона переживає за своє життя та здоров`я. Колишній чоловік зловживає алкогольними напоями та продовжує протиправну поведінку.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 19 червня 2024 року заяву задоволено.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

заборонено ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_2 за її адресою фактичного проживання;

заборонено ОСОБА_1 наближатися на відстань менше 300 м. до місця проживання (перебування) заявника ОСОБА_2 ;

заборонено ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати заявника ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати віднесено на рахунок держави.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Бутрин С.В. просить скасувати рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 19 червня 2024 року та ухвалити нове, яким в задоволенні заяви відмовити, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - адвокат Бутрин С.В. зазначив, що судом при розгляді справи було грубо порушені права ОСОБА_1 , який не був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, а тому не був присутній при розгляді справи, чим був позбавлений права на подання доказів по справі.

Також вказує, що ОСОБА_2 не подала жодного доказу, який свідчив би про обставини необхідності видачі припису.

При цьому, судом не надано належної та об`єктивної оцінки доказам, взявши до уваги рішення про насильство в сім`ї, які були винесені до часу подання заяви і за такі дії ОСОБА_1 поніс відповідне покарання, а заявниця нових доказів щодо необхідності видачі обмежувального припису не надала.

Крім цього, як вбачається із рішення суду щодо видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 останнього позбавлено права користуватися своїм власним житлом за адресою: АДРЕСА_1 , а саме перебувати в ньому та наближатися до нього на відстань 300 м.

Вважає, що такі дії суду призводять до порушення прав на користування житлом та перебування в ньому.

Також, вказує, що при постановлені рішення судом не дано належного обґрунтування щодо оцінки факторів небезпеки ризиків щодо вчинення домашнього насильства та їх пропорційності втручання у права та свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи - ОСОБА_1 .

Таким чином, при винесені оскаржуваного рішення судом без належних та допустимих доказів з порушенням прав ОСОБА_1 було прийнято рішення, яке не ґрунтується на жодних об`єктивних доказах, що давало б підстави видавати обмежувальний припис відносно ОСОБА_1

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Бутрин С.В., у якому просить відмовити в задоволені апеляційної скарги, а рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 19 червня 2024 року залишити без змін.

В обґрунтування відзиву зазначає, що заінтересована особа відбувала покарання за систематичне вчинення домашнього насильства, що підтверджується довідкою з Відділення поліції №2 (м .Зборів) від 15.04.2024 року №4125/107/01-2024, яка була додана до матеріалів справи. Крім того, в даній відповіді вказано, що вже після звільнення з місць обмеження волі ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення (стаття 173-2 КУпАП) 30.03.2024 року та 02.04.2024 року Також, 02.04.2024 року стосовно кривдника винесено терміновий заборонний припис, що свідчить про систематичність вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства.

Що стосується позбавлення ОСОБА_1 права користування житлом та перебування в ньому, то тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Судом на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків), зроблено висновок, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними.

Крім того, варто звернути увагу на те, що згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визначаються найвищою соціальною цінністю.

У цьому випадку йде мова не про позбавлення права власності, а лише про тимчасові обмеження.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема Мудрик проти Республіки Молдова, скарга №74839/10, неодноразово вказував, що домашнє насильство та певна бездіяльність держави відносно кривдника може свідчити про порушення вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, вважає, що заборона перебувати у місці проживання з постраждалою особою матиме позитивний вплив і на самого кривдника.

Тому, враховуючи вищенаведене вважає, що апеляційна скарга є безпідставною та не доцільною, жодних порушень у прийнятті рішення Зборівським районним судом Тернопільської області не вбачають, оскільки ні зацікавленою особою, ні її представником жодних доказів, які б свідчили про інше не надано.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Бутрин С.В. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених у ній.

В апеляційній інстанції ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення не відповідає в повному обсязі з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 07 грудня 2021 року (а.с. 12-13). Проте й після розірвання шлюбу проживають разом у приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який знаходиться у приватній власності ОСОБА_1 .

Згідно термінового заборонного припису стосовно кривдника від 02 квітня 2024 року ОСОБА_1 заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 5 діб з 17 год. 00 хв. 02 квітня 2024 до 17 год. 00 хв. 07 квітня 2024 року (а.с.11).

Із повідомлення відділення поліції № 2 (м. Зборів) Тернопільського РУП в Тернопільській області № 4125/107/01-2024 від 15.04.2024 року ОСОБА_1 неодноразово вчиняв домашнє насильство щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , що засвідчують постанови Зборівського районного суду. Крім того ОСОБА_1 відбув покарання в місцях обмеження волі за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України, однак вийшовши з місць обмеження волі, вчинив щодо ОСОБА_2 адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП 30.03.2024 року та 02.04.2024 року (а.с. 14).

Задовольняючи заяву про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися в повному обсязі не може, виходячи з такого.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

У постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) та від 20 травня 2020 року у справі № 673/1607/19 (провадження № 61-1432св20) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функцію і спрямований на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним вище законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.08.2019 у справі № 640/23804/18, від 02.09.2020 у справі № 635/4854/19-ц, від 24.02.2021 у справі № 570/2528/20, від 17.11.2021 у справі №755/937/21.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У разі ненадання запитуваної інформації суд має право розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 77 та частиною першою статті 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись із заявою про необхідність видачі обмежувального припису, заявник ОСОБА_2 зіслалась на те, що ОСОБА_1 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності у 2022 році за ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КупАП, відбував покарання в місцях обмеження волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, однак вийшовши з місць обмеження волі вчинив адміністративне правопорушення, а саме домашнє насильство психологічного характеру, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, 30.03.2024 та 02.04.2024.

Проте в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 вчинялися адміністративні правопорушення 30 березня та 02 квітня 2024 року.

Як вбачається із постанови Зборівського районного суду Тернопільської області від 17 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, яке сталося 01 квітня 2024 року. Однак ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та оголошено йому усне зауваження. Адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито (а.с. 22).

Як пояснила в судовому засіданні апеляційної інстанції заявник ОСОБА_2 , що 01 квітня 2024 року, коли ОСОБА_1 повернувся з місць відбування покарання і намагався зайти в будинок, власником якого він є, проте вона його не впускала, тому відбулася між ними сварка, в зв`язку з чим були викликані працівники поліції і винесений терміновий заборонний припис.

Колегія суддів вважає, що сам по собі факт наявності термінового заборонного припису не може бути безумовною підставою для застосування спеціального заходу у вигляді обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 .

Інших доказів на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно ОСОБА_2 з часу відбуття покарання за вироком суду, що має регулярний та постійний характер, яке загрожує її фізичному здоров`ю або завдає шкоди її психологічному здоров`ю, починаючи з квітня 2024 року до дня звернення до суду з відповідною заявою, заявницею суду не надано та матеріали справи таких не містять.

Отже, заявницею не надано жодного доказу на підтвердження того, що на час звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису існувала вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому із не вчиненням щодо ОСОБА_1 обмежувального припису.

Крім цього, вирішуючи справу, суд повинен дотримуватись справедливого балансу між інтересами сторін та наслідками обмеження певних прав для особи. Враховуючи, що кожна окрема ситуація може мати унікальні чинники/обставини, які впливають на рівень небезпеки, пов`язаного з насильством, застосування того чи іншого виду обмежень повинно бути співмірним із потенційними ризиками та реальними діяннями особи. Права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені свавільно, без належних на те правових підстав.

Колегія суддів вважає, що заявник ОСОБА_2 у межах цієї справи не довела наявності підстав для застосування заходу втручання у право на мирне володіння майном і обмеження права заінтересованої особи на житло, власником якого є ОСОБА_1 і місце його проживання в якому зареєстроване, що таке втручання у права і свободи ОСОБА_1 є пропорційним.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції про видачу обмеженого припису підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

В силу частини третьої статті 350-5 ЦПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бутрина Сергія Володимировича задовольнити.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 19 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги віднести на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 11 жовтня 2024 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома