Справа № 573/1041/24
Номер провадження 2/573/268/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді Терещенко О.І.,

з участю секретаря судового засідання Кислої Ю.М.,

розглянув у спрощеному позовному провадженні в місті Білопіллі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит,

ВСТАНОВИВ:

06 червня 2024 року до Білопільського районного суду Сумської області надійшла вказана позовна заява, яка мотивована тим, що 11 вересня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №101870225, за яким останній отримав грошові кошти в розмірі 8000 грн. 17 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №17/12-2021-621, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» за плату право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит №101870225 від 11 вересня 2021 року, укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 . У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, в тому числі за договором про споживчий кредит №101870225 від 11 вересня 2021 року, що уклали ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , та набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 48268 грн.

Посилаючись на викладене, а також на те, що згідно з договором про споживчий кредит ОСОБА_1 зобов`язувався повернути кредит та виконати інші зобов`язання у повному обсязі, у строки і на умовах, визначених договором, ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму боргу, а також понесені судові витрати та витрати на правову допомогу.

Ухвалою судді від 13 червня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження і справа призначена до судового розгляду (а. с. 44).

30 липня 2024 року надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Приходько Д.В. про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву, відзив на позовну заяву ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 , клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правнчу допомогу (а. с. 64-70, 76-87).

Відзив на позовну заяву мотивований тим, що позивачем не надано доказів того, що ТОВ «Мілоан» дійсно були перераховані відповідачу кошти в обумовленому договором розмірі, відсотки за договором нараховані поза межами строку кредитування і тому є безпідставними, а розмір комісійної винагороди та витрати на правову допомогу є завищеними. Посилаючись на викладені вище обставини, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Приходько Д.В. просить відмовити у задоволенні позову з огляду на безпідставність та необґрунтованість.

02 вересня 2024 року надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_2 про поновлення строку на подання клопотання про витребування доказів та клопотання про витребування доказів (а. с. 112-113).

Ухвалою суду від 03 вересня 2024 року відповідачу ОСОБА_1 поновлено строк для надання відзиву на позовну заяву, представнику позивача ОСОБА_2 поновлено строк на подання клопотання про витребування доказів та у АТ КБ "ПРИВАТБАНК" витребувані докази (а. с. 122).

19 вересня та 04 жовтня 2024 року надійшли витребувані з АТ КБ "ПРИВАТБАНК" документи (а. с. 138, 175).

02 вересня 2024 року надійшло пояснення на відзив представника позивача ОСОБА_2 , у якому зазначено, що позивачем виконано зобов`язання з надання кредиту на підставі договору та анкети-заяви, що підтверджується довідкою про ідентифікацію та платіжним дорученням про перерахування коштів ОСОБА_1 і що не спростовано останнім. До підписання договору позичальнику надавалося право на ознайомлення з умовами договору та ним засвідчено факт ознайомлення з його умовами. Розрахунок заборгованості за договором, долучений до позовної заяви, узгоджується з умовами договору, не суперечить йому і не спростований ОСОБА_1 . Розмір судових витрат, що складається з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, є обґрунтованим та не спростований відповідачем (а. с. 116-119).

15 серпня, 04 вересня та 19 вересня 2024 року до суду надійшли клопотання відповідача ОСОБА_1 про поновлення строку на подання доказів та про долучення доказів до справи (а. с. 100-107, 128-131, 143).

Ухвалою суду від 23 вересня 2024 року ОСОБА_1 поновлено строк на подання доказів у справі (а. с. 149).

07 жовтня 2024 року надійшли клопотання представника позивача ОСОБА_2 про поновлення строку на подання клопотання про витребування доказів з клопотанням про витребування доказів та клопотання представника відповідача - адвоката Приходько Д.В. про поновлення строку на подання пояснень та доказів разом з письмовими поясненнями та доказами (а. с. 155-174).

У судовому засіданні представник ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» Муравський В.В. позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, зазначених у позові та поясненнях на відзив ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Приходько Д.В. у судовому засіданні позов не визнали з підстав, зазначених у відзиві. Також зазначили, що 11 вересня 2021 року у ОСОБА_1 були викрадені телефони та банківські картки. Невідомі особи оформили від його імені договір і отримали кошти в сумі 8000 грн. З цього приводу розслідується кримінальне провадження. Спірний договір ОСОБА_1 не укладав і кошти не отримував.

Заслухавши сторони, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 11 вересня 2021 року ОСОБА_1 отримав кредит від ТОВ «Мілоан» у розмірі 8000 грн строком на 26 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у сумі 3120 грн, які нараховуються за ставкою 1,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; комісії за надання кредиту у сумі 1600 грн, яка нараховується за ставкою 20% від суми кредиту одноразово (пп.пп. 1.5.1 та 1.5.2 договору) (а. с. 5-9).

Згідно з п. 1.6 кредитного договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п. 4 підписаного відповідачем паспорту споживчого кредиту №101870225 кількість та розмір платежів, періодичність внесення визначається графіком платежів згідно додатку №1 (а. с. 10).

Згідно з вимогами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 1 ст. 626ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Положеннями ст. 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

За приписами ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

За приписами ч. 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно з вимогами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19.

Згідно з вимогами ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

За приписами ч. 1 ст. 642ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

З наведеного вбачається, що договір №101870225 від 11 вересня 2021 року було укладено між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 у спосіб надання згоди відповідачем та надання йому відповідної суми грошових коштів між ТОВ «Мілоан». Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а, відтак, породжували відповідні договірні зобов`язання для сторін по справі.

Тобто, ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, що підтверджується випискою по картці/рахунку ОСОБА_1 , наданою 04 вересня 2024 року останнім та 19 вересня 2024 року, наданою АТ КБ «Приватбанк» (а. с. 129-130, 138).

17 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №17/12-2021-62, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передало за плату, а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» прийняло належні первісному кредиторові права вимоги до боржників за надані фінансові послуги у відповідності до укладених договорів про надання фінансових послуг. У подальшому останні укладали між собою додаткові угоди до вказаного договору та акт приймання-передавання Реєстру боржників до договору факторингу №17/12-2021-62 від 17 грудня 2021 року (а. с. 16-18).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №17/12-2021-62 від 17 грудня 2021 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»» набуло право вимоги заборгованості до ОСОБА_1 за договором позики №101870225 в розмірі 36720 грн, з яких: 8000 грн заборгованість за тілом кредиту, 27120 грн заборгованість за відсотками, 1600 грн заборгованість за комісією (а. с. 19-21).

10 березня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір факторингу №10-03/2023/01, відповідно до умов якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» передало за плату, а ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» прийняло належні йому права вимоги до боржників за надані фінансові послуги у відповідності до укладених договорів про надання фінансових послуг. У подальшому останні укладали між собою акт прийому-передачі реєстру боржників до договору №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року (а. с. 22-25).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги заборгованості до ОСОБА_1 за договором позики №101870225 в розмірі 64320 грн, з яких: 8000 грн заборгованість за тілом кредиту, 54720 грн заборгованість за відсотками, 1600 грн заборгованість за комісією (а. с. 25 зв. бік-28).

Щодо укладення спірного договору від імені відповідача невідомими особами, які незаконно заволоділи його банківською карткою, то суд зазначає таке.

За інформацією Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_1 звертався до Сумського РУП ГУНП в Сумській області зі зверненням, яке було зареєстровано та внесено до журналу ЄО №56667 від 22 вересня 2021 року та проведено перевірку. Матеріали звернення перебували на вивченні в секторі дізнання Сумського РУП та були направлені до відділу превенції у зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, провадження по яким здійснюється органами внутрішніх справ. Відповідна інформація до ЄРДР не вносилась, перевірку проведено згідно положень ЗУ «Про звернення громадян» (а. с. 107).

З матеріалів справи також вбачається, що ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 листопада 2021 року частково задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб Сумського РУП ГУНП в Сумській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, та зобов`язано уповноважену особу Сумського РУП ГУНП в Сумській області внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за повідомленням ОСОБА_1 від 14 вересня 2021 року про вчинення кримінального правопорушення (зареєстровано у ЖЄО №56667 від 22 вересня 2021 року) та розпочати досудове розслідування (а. с. 104).

10 листопада 2021 року до ЄРДР за №0001451 внесені відомості про те, що 11 вересня 2021 року, близько 19:30 год, в сквері по АДРЕСА_1 невстановлена особа шляхом вільного доступу здійснила крадіжку речей належних ОСОБА_1 , а саме: бензопили ТМ «Дніпро-М», мобільного телефону «Нокіа» та банківських карток у кількості 3 шт, за вчинення кримінального проступку, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 185 КК України (а. с. 103).

Постановою дізнавача СД Сумського РУП ГУНП в Сумській області від 02 грудня 2023 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001451 від 10 листопада 2021 року у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (а. с. 102).

З матеріалів справи також вбачається, що ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 серпня 2024 року скасовано постанову дізнавача сектору дізнання Сумського РУП ГУНП в Сумській області від 02 грудня 2023 року про закриття кримінального провадження за №0001451 від 10 листопада 2021 року та доручено провести додаткову перевірку (а. с. 101).

З виписки по рахунку № НОМЕР_1 у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за період з 01 по 14 вересня 2024 року вбачається, що за вказаний період по рахунку здійснені витрати на суму 40305,13 грн, сума надходжень встановить 25317,60 грн, а комісії 1403 грн. З виписки також вбачається, що 11 вересня 2021 року здійснено зарахування коштів у сумі 8000 грн через LigPay як переказ з карти на карту від 11-09-2021 ID платежу (а. с. 129-130).

При цьому суд зазначає, що вказані вище документи підтверджують лише факт звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів з приводу крадіжки бензопили, банківських карток та телефону та не є належними та беззаперечними доказами на підтвердження наведених відповідачем обставин використання сторонніми особами мобільного телефону, оформлення ними кредиту та зняття грошових коштів. Тому ці доводи відповідача не можуть бути прийняті судом.

Отже, судом встановлено, що відповідачем зобов`язання про своєчасне повернення кредиту не виконані.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін.

Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядок, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Проте, відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Тобто, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Отже, ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №101870225 від 11 вересня 2021 року в розмірі 64320 грн.

Разом з цим, у своєму позові позивач, посилаючись на принцип розумності, співмірності і пропорційної просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 48268 грн, з яких: 8000 грн заборгованість за тілом кредиту, 38668 грн заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги та 1600 грн заборгованість за комісією (а. с. 3 зв. бік).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач не сплачує заборгованість за кредитними договорами ні первісному кредитору, ні новому кредитору.

Враховуючи викладене, з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за договором №101870225 від 11 вересня 2021 року в розмірі 48268 грн.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог.

02 січня 2023 року між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до п. п. 4.1, 4.5-4.6 р. 4 вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. Сума визначена актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає.В акті, зазначеному в п.4.5 договору сторони можуть визначити інший порядок оплати та/чи вартість юридичної допомоги. В цьому випадку сторони керуються умовами акта (а. с. 32-33).

26 квітня 2024 року заявкою на надання юридичної допомоги №563 ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та Адвокатське об`єднання ЛІГАЛ АССІСТАНС» погодили надання наступних правових (юридичних) послуг адвокатським об`єднанням Товариству з примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , а саме: надання усної консультації з вивченням документів за дві години роботи 4000 грн та складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду за три години роботи 9000 грн. Згідно з прайс-листом АО «Лігал Ассістанс», долученого до матеріалів справи, вартість однієї години усної консультації (з вивченням документів) становить від 1500 грн, а за складання позовної заяви від 1500 грн за годину (а. с. 33 зв. бік-35).

Факт надання послуг підтверджується актом №2 про надання юридичної допомоги від 03 травня 2024 року. Кошти перераховані відповідно до платіжної інструкції 10 травня 2024 року № (а. с. 34 зв. бік, 36, 62-63).

З акту №2 про надання юридичної допомоги вбачається, що Адвокатським об`єднанням ЛІГАЛ АССІСТАНС» були надані такі послуги: надання усної консультації з вивченням документів за дві години роботи 4000 грн та складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду за три години роботи 9000 грн.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 13000 грн, слід врахувати таке.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у п. 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява №58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Тому суд звертає увагу, що при розподілі витрат на професійну правничу допомогу необхідно врахувати, що справа є незначної складності, розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 48268 грн, а обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому суд вважає за необхідне зменшити суму стягнення з відповідача на користь позивача до 3000 грн витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат є об`єктивним, співмірним з виконаною адвокатським об`єднанням роботою у цій справі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути 3028 грн понесених та документально підтверджених витрат по сплаті судового збору.

Отже, загальна сума судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, становить 6028 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, ) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором про споживчий кредит №101870225 від 11 вересня 2021 року в сумі 48268 (сорок вісім тисяч двісті шістдесят вісім) гривень та судові витрати у сумі 6028 (шість тисяч двадцять вісім) гривень.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 10 жовтня 2024 року.

Суддя