Справа №538/1849/18
Провадження по справі №2/538/2/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 червня 2024 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Бондарь В.А.

за участю секретаря судового засідання Горілей Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лохвиця цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого та рухомого майна спільним майном подружжя, розподіл спільно набутого майна подружжя, визнання права власності на частину домоволодіння та рухомого майна (легкового автомобіля), -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя і в обґрунтування зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 19.05.1985 року, відповідно до свідоцтва про шлюб від 19.05.1985 року, виданого Бодаквянським сільським РАЦС Лохвицького району Полтавської області, актовий запис № 5. Шлюб розірвано 04.09.2018 року, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_1 від 04.09.2018 року, виданого Лохвицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №38. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. На підставі договору купівлі-продажу від 11.12.1987 року відповідачу ОСОБА_2 належав житловий будинок незакінчений будівництвом з допоміжними господарчими побудовами, розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1 . В подальшому сторони спільно завершили будівництво зазначеного спірного майна та згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.03.2014 року на праві приватної власності за відповідачем ОСОБА_2 зареєстрований житловий будинок з господарчими побудовами та спорудами загальною площею 71,9 м?, житловою площею 39,8 м? по АДРЕСА_2 : А-1, Б- сарай, б- прибудова В- погріб, Г вбиральня, №№1,2,3 огорожа , №4 вигрібна яма. Дане будинковолодіння внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер - 19724713). В період шлюбу сторони зареєструвалися у 1998 році у вищезазначеному будинку. Будинок підключений до усіх комунікацій та мереж.

Крім того, в період спільного проживання з відповідачем у зареєстрованому шлюбі сторонами за спільні кошти придбаний транспортний засіб, а саме легковий автомобіль марки Opel Vectra, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , який згідно з договором купівлі-продажу 29.01.2008 року було зареєстровано на відповідача ОСОБА_2 (Витяг із Єдиного державного реєстру транспортних засобів П-2АЗ від 12.02.2019 року.

Усі ці об`єкти нерухомого та рухомого майна є спільно набутим майном подружжя, позивач вимушена звернутися до суду з позовом про захист своїх майнових та житлових прав, оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється розподілити домоволодіння та автомобіль.

20.07.2021 року на адресу суду представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Меньком Д.М. подано заяву про зміну предмету позову, посилаючись на те, що за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи провести поділ на дві рівні частини об`єкта нерухомого майна житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , технічно неможливо. На розгляд суду експертом представлено 4 варіанти розподілу житлового будинку, господарських будівель і споруд з відступом від ідеальних часток співвласників. З урахуванням запропонованих експертом варіантів поділу спірного нерухомого майна найбільш прийнятним є перший варіант, згідно якого першому співвласнику на його частину в житловому будинку пропонується виділити квартиру АДРЕСА_2 (додаток №4) по основній частині (див. голубий колір в додатку N 4 до висновку): коридор «1- 1», площею 3,7 м?; кладова «1-2» площею 0,8 м?; вбиральня «1-3» площею 1,2 м?; ванна «1-4» площею 4,2 м?; коридор «1-5» площею 3,9 м?; кімната «1-9» площею 7,9 м?, кухня "1-10" площею 7,8 м?.

Площа, що виділяється складає 29,5м?, що на 1,2 м? менше ідеальної частини по основній частині.

По прибудові: літ. «а»: сіни «І» площею 5,7 м?; сіни «II» площею 4,8м?. Площа, що виділяється складає 10,5 м?, що на 5,25м? більше ідеальної частини.

Загальна площа, що виділяється складає 40,0 м?, що на 4,05м? більше ідеальної частини.

Першому співвласнику пропонується виділити по господарським будівлям і спорудам (див. додаток № 5): літню кухню літ. «Б1»; прибудову літ. «б»; погріб літ. «В»; огорожі № 1 та № З (спільне користування); водопровід № 5 (спільне користування).

Другому співвласнику на його частину в житловому будинку пропонується виділити квартиру АДРЕСА_3 (Додаток №4):

по основній частині (див. жовтий колір в додатку N 4 до висновку): кімнату «1- 6», площею 6,8 м?; кімнату «1-7» площею 9,0 м?; кімнату «1-8» площею 16,1 м?.

Площа, що виділяється, складає 31,9 м?, що на 1,2 м? більше ідеальної частини по основній частині.

Загальна площа, шо виділяється, складає 31,9 м?, що на 4,05м? менше ідеальної частини.

Другому співвласнику пропонується виділити по господарським будівлям і спорудам (див. додаток № 5): сарай літ. «Б2»; гараж літ. «БЗ»; вбиральня літ. «І»; огорожі № 1 та № З (спільне користування); вигрібну яму № 4; водопровід № 5 (спільне користування).

Вартість частини домоволодіння, що виділяється першому співвласнику, становить 339558 грн., що на 19787,50 грн. більше, ніж повинно бути, а вартість частини домоволодіння, що виділяється другому співвласнику, становить 299983 грн., що на 19787,50 грн. менше, ніж повинно бути.

Частки сторін по запропонованому варіанту поділу становлять: першому співвласнику - 53/100 частини; другому співвласнику - 47/100 частини.

Для здійснення запропонованого варіанту поділу необхідно виконати наступні

переобладнання по житловому будинку: замурувати дверні отвори між

приміщеннями «1-5» і «1-6», «1-5» і «1-8»; розібрати перегородку між приміщенням

«1-5» і приміщеннями «1-9» та «1-1», отримавши приміщення площею 15,5м?; в

приміщенні «1-7» на місці віконного блоку влаштувати дверний проріз з подальшим влаштуванням подвійного дверного блоку; в приміщенні «1-7» влаштувати

перегородку, отримавши приміщення площею 5,2м? та 3,8 м?. В отриманому

приміщенні площею 3,8 м? влаштувати суміщений санвузол; в приміщенні «1-6» влаштувати приміщення кухні. Горище розподілити відповідно до варіанту розподілу житлового будинку. Співвласнику квартири АДРЕСА_3 влаштувати вхід на горище для доступу до горищного простору.

Зовнішні мережі газопостачання, електропостачання та водопостачання будуть знаходитись у спільному користуванні співвласників.

Згідно висновку експерта № 269 від 30.06.2021 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи ринкова вартість легкового автомобіля марки «Opel Vectra», 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 становить 180 727,98 грн. Вартість 1/2 частини автомобіля становить 90363,99 гол. (180 727,98:2=90363,99).

Позивачка вважає, що їй має бути виділена квартира АДРЕСА_2 , сіни літ. «І», сіни «II» загальною площею 40,0м? за першим варіантом поділу житлового будинку, та літня кухня літ. «Б1»; прибудова літ. «б»; погріб літ. «В»; огорожі № 1 та № З (спільне користування); водопровід № 5 (спільне користування), що виділяються першому співвласнику за першим варіантом поділу господарських будівель і споруд.

Відповідачу має бути виділена квартира АДРЕСА_3 загальною площею 31,9 м? за першим варіантом поділу житлового будинку, та сарай літ. «Б2»; гараж літ. «БЗ»; вбиральня літ. «І»; огорожі № 1 та № З (спільне користування); вигрібна яма № 4; водопровід № 5 (спільне користування), що виділяються другому співвласнику за першим варіантом поділу господарських будівель і споруд.

Також позивач вважає, що на неї може бути покладено обов`язок: замурувати дверні отвори між приміщеннями «1-5» і «1-6», «1-5» і «1-8» для відокремлення виділеної їй частини житлового будинку; розібрати перегородку між приміщенням «1-5» і приміщеннями «1-9» та «1-1», отримавши приміщення площею 15,5 м?, а на відповідача обов`язок: в приміщенні «1-7» на місці віконного блоку влаштувати дверний проріз з подальшим влаштуванням подвійного дверного блоку; в приміщенні «1-7» влаштувати перегородку, отримавши приміщення площею 5,2 м? та 3,8 м? з влаштуванням в отриманому приміщенні площею 3,3 м? суміщеного санвузла, а в приміщенні «1-6» - приміщення кухні; влаштувати вх д на горище для доступу до горищного простору.

За таким варіантом поділу житлового будинку, господарських будівель і споруд стягненню з позивача на користь відповідача підлягає 19787,50 грн. грошової компенсації за різницю у розмірі часток у праві спільної сумісної власності подружжя.

Позивач вважає, що оскільки спірний автомобіль є неподільним, то вона погоджується на одержання грошової компенсації за нього. Особисто вона не користується транспортним засобом, який набутий сторонами в період шлюбу, є об`єктом їх права спільної сумісної власності, а тому позивач має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності і, як наслідок, припинення її права власності на спірний автомобіль.

За таких обставин у порядку поділу спільного майна подружжя за відповідачем має бути визнано право власності на спірний автомобіль із стягненням з нього на користь позивачки грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля в сумі 90363,99 грн.

Оскільки за варіантом поділу житлового будинку, господарських будівель і споруд стягненню з позивачки на користь відповідача підлягає 19787,50 грн. грошової компенсації за різницею у розмірі часток у праві спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно, а при виділі спірного автомобіля у власність відповідача підлягає стягненню з нього на користь позивачки грошова компенсація вартості 1/2 частки автомобіля в сумі 90363,99 грн., то після зарахування цих сум стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає 70576,49 грн. (90363,99- 19787,50=70576,49).

Також, у зв`язку із призначенням по справі судових експертиз позивач понесла витрати на оплату їх вартості: 4576,32 грн. на оплату автотоварознавчої експертизи; 8498,88 грн. на оплату будівельно-технічної експертизи, всього 13075,20 грн. Також нею понесені витрати з оплати судового збору та витрати з оплати правничої допомоги, вартість яких договором про надання правничої допомоги визначена у фіксованому розмірі 10000 грн. Понесені позивачкою судові витрати підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Таким чином, представник позивача просить розглядати позовні вимоги ОСОБА_1 в наступній редакції : у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя виділити в натурі ОСОБА_1 та визнати за нею право особистої приватної власності на 53/100 частини нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4 ), які складаються з приміщень житлового будинку літ. «А-1»: коридор «1-1», площею 3,7 м?, кладова «1-2» площею 0,8м?; вбиральня «1-3» площею 1,2м?; ванна «1-4» площею 4,2 м?; коридор «1-5» площею 3,9 м?; кімната «1-9» площею 7,9 м?; кухня «1- 10» площею 7,8 м?, загальною площею 29,5 м2; прибудови літ. «а»; сіни «І» площею 5,7м?; сіни «II» площею 4,3 м?, загальною площею 10,5 м?; господарських будівель і споруд; літня кухня літ. «Б»1»; прибудова літ. «б»; погріб літ. «В»; огорожі № 1 та .N З (спільне користування); водопровід № 5 (спільне користування).

ОСОБА_2 виділити в натурі та визнати за ним право особистої приватної власності на 47/100 частини нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_5 ), які складаються з приміщень житлового будинку літ. «А-1»: кімнати «1-6», площею 6,8 м?; кімнати «1-7» площею 9,0 м?; кімнати «1-8» площею 16,1 м?, загальною площею 31,9 м?; господарських будівель і споруд: сарай літ. «Б2»; гараж літ. «БЗ»;вбиральня літ. «І»; огорожі № 1 та N З (спільне користування); вигрібна яма № 4; водопровід № 5 (спільне користування).

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «Opel Vectra», 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вказаний автомобіль.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 70576,49 грн грошової компенсації за різницю у розмірі часток у праві спільної сумісної власності подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати у відшкодування витрат з оплати експертиз, та у відшкодування витрат з оплати правничої допомоги.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали свої позовні вимоги повністю дали показання аналогічні позовній заяві та заяві про зміну предмету позову, пояснивши суду, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.1987 року сторонами придбано незакінчений будівництвом житловий будинок з допоміжними господарськими прибудовами в АДРЕСА_2 , який в подальшому був завершений будівництвом. Позивач просить врахувати те, що право власності спірного будинковолодіння в цілому зареєстроване за відповідачем, та враховуючи, що шлюб між стронами розірвано, з метою збереження за собою права власності на належну позивачу частку у спільній сумісній власності подружжя, остання змушена звернутися з позовом, а тому просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, представник позивача у судовому засіданні пояснив, що згідно проведеної Полтавським відділенням Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса" експертизи і запропонованих висновком експерта від 23.11.2022 року із запропонованих чотирьох варіантів розподілу спірного домоволодіння, позивач погоджується на перший варіант розподілу та просить суд дане врахувати.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. З урахуванням проведених експертиз рухомого і нерухомого майна, стороною відповідача та його представником надано до суду запропоновану стороні позивача мирову угоду, за якою відповідач просить провести розподіл будинковолодіння за першим варіантом, або другим варіантом розподілу, запропонованим експертом. З огляду на нерівність часток в нерухомому майні, з урахуванням вартості проведення до експлуатаційного житлового стану приміщень , які виділяються відповідачу, останній просить стягнути на його користь грошову компенсацію. Крім того, просить суд припинити право спільної сумісної власності сторін на автомобіль та визнати за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб. В подальшому відповідач визнав позов в частині розподілу автомобіля та не заперечував щодо стягнення з нього на користь позивача різниці вартості автомобіля.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.05.1985 року, відповідно до свідоцтва про шлюб від 19.05.1985 року, виданого Бодаквянським сільським РАЦС Лохвицького району Полтавської області, актовий запис № 5 (а.с. 8, т.-1).

Шлюб розірвано 04.09.2018 року, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_1 від 04.09.2018 року, виданого Лохвицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №38 (а.с. 8, т-1. ).

Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають.

На підставі договору купівлі-продажу від 11.12.1987 року відповідачу ОСОБА_2 належав житловий будинок незакінчений будівництвом з допоміжними господарчими побудовами, розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1 . В подальшому сторони спільно завершили будівництво зазначеного спірного майна та згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.03.2014 року на праві приватної власності за відповідачем ОСОБА_2 зареєстрований житловий будинок з господарчими побудовами та спорудами загальною площею 71,9 м?, житловою площею 39,8 м? по АДРЕСА_2 : А-1, Б- сарай, б- прибудова В- погріб, Г вбиральня, №№1,2,3 огорожа , №4 вигрібна яма. Дане будинковолодіння внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер - 19724713) (а.с. 5, т. -1). В період шлюбу сторони зареєструвалися у 1998 році у вищезазначеному будинку. Будинок підключений до усіх комунікацій та мереж.

Крім того, в період спільного проживання з відповідачем у зареєстрованому шлюбі сторонами за спільні кошти придбаний транспортний засіб, а сааме легковий автомобіль марки Opel Vectra, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , який згідно з договором купівлі-продажу 29.01.2008 року було зареєстровано на відповідача ОСОБА_2 (Витяг із Єдиного державного реєстру транспортних засобів П-2АЗ від 12.02.2019 року) (а.с. 28, т. -1).

Усі ці об`єкти нерухомого та рухомого майна є спільно набутим майном подружжя, позивач вимушена звернутися до суду з позовом про захист своїх майнових та житлових прав, оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється розподілити домоволодіння та автомобіль.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Як встановлено судом, в матеріалах справи на а.с. 4-5 (т.-1) містяться, в якості наданого доказу до позову позивачем, Свідоцтво про право власності від 29.03.2014 року на об"єкт нерухомого майна: житловий будинок з господарчими побудовами та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.03.2014 року, де власником майна зазначений ОСОБА_2 : житловий будинок загальною площею 71,9 м?, житловою площею 39,8 м? по АДРЕСА_2 та вказано відомості про складові частини об"єкта нерухомого майна : : А-1, Б- сарай, б- прибудова В- погріб, Г вбиральня, №№1,2,3 огорожа , №4 вигрібна яма. Дане будинковолодіння внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер - 19724713).

Технічний паспорт на будинок садибного типу виготовлений ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім» станом на 17.11.2021 року на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 43 , т.-2).

В ході розгляду справи було призначено ухвалою Лохвицького районного суду від 18.02.2020 року судову будівельно-технічну експертизу та 30.06.2021 року було складено висновок експерта №268/160-168 за результатами проведеної експертизи (а.с. 234, т.-1).

Ухвалою Лохвицького районного суду від 20.12.2021 року призначено повторну судову будівельно-технічну експертизу.

Згідно Висновку експерта Полтавського відділення ННЦ "Інститут судових експертиз ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса" № 37/3483/3491 від 23.11.2022 року за результатами проведення судової будівельно-технічної екпертизи, враховуючи об"ємно-планувальне рішення житлового будинку, розташування господарських будівель та споруд, провести розподіл житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2 та запропонувати можливі варіанти розподілу, у відповідності з будівельними нормами і правилами, між співвласниками відповідно до належних їм часток (1/2 та 1/2) технічно не можливо.

Як зазначено у вказаному Висновку експерта, виходячи з планування, розмірів приміщень будинку, його конструктивних елементів та технічного стану, згідно часток співвласників (1/2 та 1/2) на розгляд суду представлено можливим запропонувати чотири варіанти розподілу житлового будинку та господарських будівель і споруд з відступом від часток співвласників.

При цьому два варіанти розподілу житлового будинку та господарських будівель і споруд запропоновано при умові здійснення прибудови до житлового будинку співвласнику квартири АДРЕСА_3 . В даній прибудові влаштувати санвузол площею 3,8 кв.м та тамбур площею 4,3 кв.м. (а.с. 128, т. -2).

В дослідницькій частині висновку зазначено, як перерозподіляться ідеальні частки співвласників, визначені вартість і розміри кожної з частин.

Також вартість робіт з переобладнання житлового будинку по АДРЕСА_2 згідно варіантів № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 може складати 132135,56 грн. Вартість робіт з переобладнання житлового будинку по АДРЕСА_2 згідно варіантів № НОМЕР_5 та № 4 може складати 192408,56 грн.

Як встановлено в судовому засіданні сторона позивача та її представник не заперечили щодо першого варіанту розподілу спірного будинковолодіння, а сторона відповідача та його представник визнали за можливе другий варіант розподілу будинковолодіння.

З матеріалів справи та в результаті проведеного висновку з запропонованими варіантами розподілу домоволодння, вбачається, що не всі об"єкти нерухомого майна, що були добудовані, зареєстровані належним чином та в установленому законом порядку.

Так згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Також, варто вказати, що згідно статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (перше речення абзацу 2 частини 1 статті 71 Кодексу).

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Згідно ч. 4 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

На вимогу ч. 5 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в Ухвалі від 1 лютого 2017р. у справі 541/642/13-ц зазначила, що кожен з подружжя має право на поділ майна, яке є об`єктом спільної власності, шляхом виділення його в натурі в особисте майно та припинення спільної власності взагалі. Відповідно ст. 71 СК України у випадку неподільності об`єкту спільного майна, він присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Тобто, при наявності такої кількості об`єктів спільного неподільного майна, суд повинен справедливо присудити частину об`єктів майна одному з подружжя, частину - іншому і, таким чином, припинити як спільну власність, так і сам спір, як існуючий, так і такий що ймовірно виникне у майбутньому між подружжям.

У постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі № 369/7613/17, від 09 червня 2021 року в справі № 523/15462/16-ц, від 14 квітня 2021 року в справі № 127/7830/17 наголошується: «... вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя у цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності».

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Згідно правового висновку Верховного Суду України, що міститься у постанові від 01 липня 2015 року, винесеній за результатами розгляду справи №6-612цс15, для визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Судом встановлено, що спірний будинок був побудований за спільні кошти позивача та відповідача, що безпосередньо випливає з показань сторін в судовому засіданні.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Відповідно до п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Так відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Так, з врахуванням зазначених норм, врахувавши ті обставини, що спірний об`єкт нерухомого майна збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, але належним чином не зареєстровані всі об"єкти нерухомого майна, та те, що сторони не можуть досягнути самостійної згоди щодо поділу майна, та в судовому засіданні сторони не дійшли згоди щодо запропонованих варіантів розподілу будинковолодіння, які були запропоновані у Висновку експерта, питання щодо грошової компенсації теж відхилено сторонами, суд вважає, що спільне майно подружжя повинно бути поділено наступним чином, а саме: визнання за сторонами права власності по частині спірного об`єкта нерухомого майна.

З врахуванням зазначеного, на думку суду, такий розподіл майна по відношенню до сторін буде справедливим, відповідатиме інтересам осіб та не буде порушувати їх прав.

Щодо позовних вимог в частині рухомого майна, судом встановлено.

В позовній заяві ОСОБА_1 просила визнати спільною сумісною власністю (спільним майном) подружжя легковий автомобіль марки "Opel Vektra", 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , який згідно договору купівлі - продажу 29.01.2008 року було зареєстровано на ОСОБА_2 , що підтверджується відповіддю з ТСЦ Регіонального сервісного центру № 5345 № 204 від 14.02.2019 року та Витягом із Єдиного державного реєстру транспортних засобів П-2АЗ від 12.02.2019 року, та стягнути з відповідача половину вартості автомобіля.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру транспортних засобів 29.01.2008 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на легковий автомобіль марки "Opel Vektra", 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .

Автомобіль набутий сторонами за час перебування у шлюбі. Вказану обставину сторони визнали в судовому засіданні. Отже, спірний транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя.

Вартість спірного автомобіля відповідно до висновку експерта Полтавського відділення ННЦ "Інститут судових експертиз ім.засл.проф. М.С.Бокаріуса" №269 від 30.06.2021 року за результатами проведення автотоварознавчої експертизи на підставі ухвали Лохвицького районного суду від 18.02.2020 року , становить 180727,98 грн. (а.с. 218, т.-1).

Згідно висновку експерта № 36 Полтавського відділення ННЦ "Інститут судових експертиз ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса" від 22.12.2023 року за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи дійсна (ринкова) вартість легкового автомобіля марки "Opel Vektra", 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , станом на момент дослідження 15.12.2023 року складає 185617,14 грн. (а.с. 216, т. -2).

Згідно Додатку 2 ( а.с. 231 т.- 2) калькуляція відновлювального ремонту автомобіля марки "Opel Vektra", 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 станом на момент огляду 15.12.2023 року складає 14 598,05 грн. (вартість ремонту).

Таким чином, вартість автомобіля з врахуванням ремонтних робіт складає 171 019,09 грн., відповідно 1/2 вартості автомобіля 85 509,55 грн. Частки сторін у праві спільної сумісної власності є рівними, оскільки іншої домовленості між подружжям не встановлено і підстав відступлення від засади рівності часток подружжя сторони не зазначали. Отже, грошова компенсація частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя становить 85 509,55 грн.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Отже вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.01.2023 року у справі №754/3132/16-ц (провадження №61-5956св22).

З наведеного вбачається, що набуття майна під час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, таким чином суд прийшов до висновку, що спірний транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Предметом даної справи є, зокрема, вимога про припинення права власності та стягнення грошової компенсації частки транспортного засобу.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) дійшла висновку про те, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. Платоспроможність не має значення для вирішення спору, у якому про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивач. У разі задоволення цього позову відповідач стає одноосібним власником речі. Тому його не можна вважати неплатоспроможним. Більше того, якщо для задоволення позову про стягнення коштів суд мав би враховувати платоспроможність відповідача на час розгляду справи, то стягнення у судовому порядку багатьох боргів було би неможливим саме з цієї причини. Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо.

Відповідачем визнається вимога позивача про визнання автомобіля спільним майном подружжя та зі сплатою позивачу компенсації половини вартості цього транспортного засобу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача різниці вартості автомобіля, виходячи з його вартості 171 019,09 грн, тобто 85 509,55 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов"язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час розгляду справи.

Крім того, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Згідно ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За приписами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ст. 141 ЦПК України, що закріплює вимоги щодо розподілу судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За приписами ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність`адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно приписів ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі - ЄСПЛ). Також суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Так, ЄСПЛ в своєму рішенні від 07 листопада 2013 року у справі «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07) зазначив, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (рішення від 07.11.2013 року у справі «Бєлоусов проти України», Заява № 4494/07, п. 115).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);

2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28, 29);

3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

В позовній заяві ОСОБА_1 на виконання вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК зазначила, що нею понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, понесені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом даної справи, остання підтверджує наданими ордерами на надання правової допомоги. В судових засіданнях на стороні позивача приймали участь адвокати Панченко О.І. та Менько Д.Д.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).

При перевірці розміру судових витрат на правничу правову допомогу суд бере до уваги обсяг робіт, фактично проведений вказаними адвокатами у даній справі.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 10 000, 00 грн.

До того ж судом встановлено, що витрати позивача і відповідача за проведені комплексну судову будівельно-технічну та автотоварознавчу експертизи є пропорційними, а тому суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю понесених витрат за проведені комплексну судову будівельно-технічну та автотоварознавчу експертизи в розмірі 1271, 31 грн.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: визнати будинковолодіння в АДРЕСА_2 , спільним сумісним майном подружжя, визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за сторонами права власності по частині спірного об`єкта нерухомого майна за кожним, визнати спільною сумісною власністю подружжя легковий автомобіль та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 85 509, 55 грн., що становить різницю вартості автомобіля марки Opel Vectra, стягнути з позивача на користь відповідача різницю понесених витрат за проведені комплексну судову будівельно-технічну та автотоварознавчу експертизи в розмірі 1271, 31 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 10 000,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На підставі викладеного, керуючись: Конституцією України, ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 365, 372 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12 2007 року, ст. ст. 12, 13, 18, 76, 81, 141, 247, 259, 263-265, 352, 417 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого та рухомого майна спільним майном подружжя, розподіл спільно набутого майна подружжя, визнання права власності на частину домоволодіння та рухомого майна (легкового автомобіля) - задовольнити частково.

Визнати житловий будинок з допоміжними господарськими побудовами та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 - спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями та спорудами А-1 загальною площею 71,9 м?, житловою площею 39,8 м?, сарай - Б, прибудова б, погріб - В, вбиральня - Г, огорожа - № № НОМЕР_3 , 2, 3, вигрібна яма - № 4, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями та спорудами А-1 загальною площею 71,9 м?, житловою площею 39,8 м?, сарай - Б, прибудова б, погріб - В, вбиральня - Г, огорожа - № № НОМЕР_3 , 2, 3, вигрібна яма - № 4, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Залишити вказане майно у спільній частковій власності сторін.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рухоме майно автомобіль марки Opel Vectra, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , об`єм двигуна 2198, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який за реєстрований 27.04.2018 року за ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , грошові кошти в сумі 85 509, 55 (вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот дев`ять ) гривень 55 коп., що становить різницю вартості автомобіля марки Opel Vectra, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , об`єм двигуна 2198, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований 27.04.2018 року за ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , різницю понесених витрат за проведення комплексної судової будівельно-технічної та автотоварознавчої експертиз в розмірі 1271 (одна тисяча двісті сімдесят одна) гривня 31 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого та рухомого майна спільним майном подружжя, розподіл спільно набутого майна подружжя, визнання права власності на частину домоволодіння та рухомого майна (легкового автомобіля) відмовити.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий: В.А. Бондарь