РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

15 жовтня 2024 року, місто Звягель Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О.,

(Справа № 646/3475/24, провадження у справі № 2/0285/1311/24)

розглянув у судовому засіданні у спрощеному порядку цивільну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3 відсотків річних та інфляційних витрат за прострочення виконання зобов`язання,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області з Ленінського районного суду м. Харкова надійшла вищезазначена позовна заява.

У позовній заяві позивач ФОП ОСОБА_1 , інтереси якого представляє захисник Литвин Р. М., просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь 3 відсотка річних у розмірі 20 754,95 грн та інфляційні витрати у розмірі 96 895,14 грн, а всього 117 650 (сто сімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят) грн 09 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.04.2021 року у справі №642/6387/20, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ФОП ОСОБА_1 суми страхового відшкодування та судових витрат в сумі 238 274 грн. 23 коп.. Відповідач ОСОБА_2 в добровільному порядку рішення суду не виконує, дій направлених на його виконання не здійснює, в зв`язку з чим позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця для примусового виконання рішення суду, і 20 липня 2023 року приватним виконавцем було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження.

Позивач вказує на те, що внаслідок не виконання відповідачем грошового зобов`язання, яке у нього виникло на підставі рішення суду, він має право на відшкодування 3 відсотків річних та інфляційних витрат за період з 26.04.2021 року по 20.03.2024 року у розмірі 117 690,09 грн.

Позивач керуючись ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та посилаючись на вищевикладені обставини просить суд позовні вимоги задовольнити.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не повідомив. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи.

З огляду на вказане, суд з урахуванням положень ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Від представника позивача надійшла заява про слухання справи у його відсутності.

В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.04.2021 року у справі №642/6387/20, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ФОП ОСОБА_1 стягнуто суми страхового відшкодування та судових витрат в сумі 238 274 грн. 23 коп. (а.с.8-16)

Також встановлено, що позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця для примусового виконання рішення суду, і 20 липня 2023 року приватним виконавцем було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №72316373, ВП №72316190 та ВП №72316298. (а.с.19, 22, 25)

Отже, з встановлених обставин вбачається, що у відповідача ОСОБА_2 має перед позивачем ОСОБА_1 виникло грошове зобов`язання на підставі рішення суду, які наданий час ним не виконані.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Таким чином, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України знаходиться у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом вказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15 та Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, які на виконання вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України враховуються судом.

Згідно розрахунку, якій знаходиться в матеріалах справи, сума інфляційних витрат та 3 відсотків річних складає 117 690,09 грн. (а.с.29).

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума інфляційних втрат за період з 26 квітня 2021 року по 20 березня 2024 року у розмірі 117 690,09 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути судовий збір з врахуванням повністю задоволення позовних вимог.

При вирішенні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

В даному випадку, суд приходить до висновку, що наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на правову допомогу у даній цивільній справі представником позивача обґрунтовано, в зв`язку з чим суд вважає, що понесені позивачем витрати є співмірними із складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг.

У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про стягнення на користь позивача з відповідача 5 000 грн, які він сплатив адвокату згідно квитанції до прибуткового касового ордеру. (а.с.33)

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273, 280, 281 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3 відсотків річних та інфляційних витрат за прострочення виконання зобов`язання задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 3 відсотка річних у розмірі 20 754 (двадцять тисяч сімсот п`ятдесят чотири) грн 95 коп та інфляційні витрати у розмірі 96 895 (дев`яносто шість тисяч вісімсот дев`яносто п`ять) грн 14 коп., а всього 117 650 (сто сімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят) грн 09 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 5 000 (п`яти тисяч) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Рішення суду набирає законної сили , якщо протягом тридцяти днів відповідачем не подано заяву про перегляд заочного рішення або позивачем апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду.

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , останнє відоме зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 15 жовтня 2024 року.

Головуючий