Справа № 365/742/24
Номер провадження: 2-о/365/40/24
У Х В А Л А

15 жовтня 2024 року селище Згурівка

Суддя Згурівського районного суду Київської області Солдатова Тетяна Миколаївна, вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту припинення трудових відносин,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 (через систему «Електронний суд») звернулася до Згурівського районного суду Київської області із заявою про встановлення факту припинення трудових відносин.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Солдатовій Т.М.

Дослідивши матеріали справи, суддя дійшла наступного висновку.

ОСОБА_1 звернуласяся до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту припинення трудових відносин. Свою заяву обґрунтовує тим, що відносини між нею та ВП «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля» залишаються чинними, хоча фактично вона припинила працювати ще в 2022 році. Офіційно звільнитися вона не має можливості, тому що з 1 липня 2022 року місто Лисичанськ Луганської області є окупованою територією, а приймання і доставка поштових відправлень на окуповані території не здійснюється. Наявність трудових відносин перешкоджає їй отримувати індексацію і перерахунок пенсійних виплат як непрацюючий пенсіонер.

Відповідно до частини першої та пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц).

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, від 18 січня 2024 року № 560/17953/21.

Отже, існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Якщо факт, що має юридичне значення, підлягає встановленню в позасудовому порядку, особа має використати такий порядок.

Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку адміністративного судочинства (схожі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19, від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2598/16-ц, від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21).

Суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Така позиція викладена в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»

Близькі за змістом висновки викладені, також, у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18.

Таким чином, судовий порядок встановлення факту, що має юридичне значення, використовується лише у випадку, коли чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку його встановлення.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа, яка не мала можливості припинити трудовий договір (інший вид зайнятості) відповідно до пункту 1 статті 36, статей 38, 39 Кодексу законів про працю України у зв`язку з неможливістю продовження роботи за таким трудовим договором (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю і соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття має право припинити такий трудовий договір в односторонньому порядку, подавши до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору.

Датою припинення трудового договору є день, наступний за днем подання такої заяви.

Центр зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи у день припинення трудового договору повідомляє про це:

-роботодавця (будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними). У разі якщо у таких осіб не розірвані трудові договори з роботодавцем, що перебуває на непідконтрольній території або щодо якого відсутня інформація про місце перебування, заява зберігається у територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, на підконтрольній території до моменту деокупації (розблокування) відповідних територій, після чого протягом 7 календарних днів повідомляє роботодавця (будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними);

-територіальний орган Пенсійного фонду України;

-територіальний орган Державної податкової служби.

Згідно з Порядком реєстрації, перереєстрації зареєстрованих безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу від 30 березня 2023 року встановлений відповідний порядок для отримання статусу безробітного (мета заявника), зокрема особами, які є внутрішньо переміщеними (заявник) та не мали можливості припинити трудовий договір відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 або статей 38-39 КЗпП України.

Пункт 19 вказаного Порядку визначає процедуру подання відповідної заяви про припинення трудового договору на підставі пункту 1 частини першої статті 36 або статей 38-39 КЗпП України, відповідно до якого така заява подається на ім`я роботодавця до центру зайнятості особисто під час безпосереднього відвідування або в електронній формі засобами Порталу Дія, мобільного додатка Порталу Дія, офіційного веб-сайту Державного центру зайнятості, або технічними засобами електронних комунікацій з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті.

У разі коли у осіб, зазначених в абзаці першому цього підпункту, не припинені трудові договори з роботодавцем, який перебуває на непідконтрольній території або щодо якого відсутня інформація про місце перебування, заява зберігається у центрі зайнятості на підконтрольній території до моменту деокупації (розблокування) відповідних територій, після чого протягом семи календарних днів повідомляється роботодавцю (будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними).

Отже, для вирішення питання про припинення трудових відносин між внутрішньо переміщеною особою та підприємством, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, встановлений окремий позасудовий порядок, у зв`язку з чим такий факт не може встановлюватися в судовому порядку в окремому провадженні в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вказаний факт не може бути встановлений в порядку окремого провадження в порядку цивільного судочинства, а тому у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтями 19, 186, 260, 315, 352, 353 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту припинення трудових відносин.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі її подання ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Т.М. Солдатова