Провадження № 22-ц/801/1861/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Соколовська Т. О.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 рокуСправа № 947/39600/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з

цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Шемети Т.М., Сала Т.Б.

за участі секретаря Луцишина О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 01 липня 2024 року в м. Шаргороді суддею цього суду ОСОБА_3 , дата складання його повного тексту невідома,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року до суду заявлено зазначений позов, у якому позивач ОСОБА_1 просив про зменшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначеного рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 08.12.2016 у розмірі 1/3 частки від всіх його доходів, але неменше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно на стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 3000 грн., щомісячно до досягнення нею повноліття.

Позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний та сімейний стан, він одружився, має доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружину, що не працює. Разом з дружиною виховує і утримує її сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько якого не сплачує аліментів на утримання дитини. На його утриманні також знаходяться батьки дружини: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є пенсіонерами, а мати дружини ОСОБА_8 є також особою з інвалідністю третьої групи. Крім того він має боргові зобов`язання, які виникли під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 , тому він змушений звернутися до суду з даним позовом, оскільки фінансово неспроможний сплачувати аліменти у розмірі, визначеному рішенням Шаргородського районного суду від 08.12.2016.

01 липня 2024 року рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області позов задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, що стягують з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/3 частки до 1/6 частки зі всіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів по рішенню Шаргородського районного суду Вінницької області від 08.12.2016 постановлено припинити з часу набрання цим рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, відповідач, пославшись на порушення норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити повністю. Зокрема скаржник посилається на те, що у позивача покращився матеріальний стан, а зі здоров`ям ніяких змін не відбулося. Як стверджує скаржник, основним порушенням при розгляді справи судом першої інстанції було незалучення до розгляду справи їхнього з позивачем повнолітнього сина - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, чим порушено вимоги ст. 53 ЦПК України. Відповідач зазначає з посиланням на положення ст. 199 СК України про порушення оскаржуваним рішенням прав їхнього сина на отримання аліментів від батька, оскільки ОСОБА_9 проходить навчання у Грецькій Республіці, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач зазначив, що оскаржуване рішення вважає законним, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю ОСОБА_2 .

19 грудня 2013 року рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 06 грудня 2013 року, і до досягнення дітьми повноліття, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року в редакції Закону від 06 лютого 2003 року.

08 грудня 2016 року рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки від всіх доходів ОСОБА_1 але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення дітьми повноліття (а.с.13 - 14).

22 лютого 2017 року позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 22.02.2017 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_5 в подружжя народилася донька ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 24.05.2017 (а.с.12).

28 листопада 2023 року начальником Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області видана довідка №12401 із якої вбачається, що позивач ОСОБА_1 працює у ВП №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області на посаді начальника сектору превенції (а.с. 15)

З довідки про доходи №1112 від 11 грудня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 отримує заробітну плату, з якої стягуються аліменти на користь відповідача на утримання дітей. За 11 місяців 2023 року на виконання рішення Шаргородського районного суду у справі № 152/1524/16-ц з заробітної плати позивача стягнуто аліменти в розмірі 122365,96 грн (а.с. 16).

ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів не має.

Дружина позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_11 не працює, що підтверджується копією її трудової книжки НОМЕР_3 від 25.03.2005 (а.с.10).

До матеріалів позовної заяви позивачем долучено копію довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб № К3 41460 ф/л від 15.03.2023, виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, із якої вбачається, що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 , до складу сім`ї позивача входять: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , дружина ОСОБА_11 та діти ОСОБА_6 , ОСОБА_5 (а.с. 20). ОСОБА_7 , є пенсіонером за віком, ОСОБА_8 пенсіонер по інвалідності (3 група, загальне захворювання опорно рухового апарату) (а.с.21, 22).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ч. ч. 1, 2ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пленум Верховного Суду України у п. 23Постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертав увагу судів, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням, або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Аналіз цих норм права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів, що й зазначає суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши вказані обставини, керуючись наведеними нормами матеріального права, врахувавши факти, що мають бути встановлені судом при розгляді такої категорії справ, зокрема, зміну матеріального та сімейного стану платника аліментів, а саме створення нової сім`ї, перебування на утриманні малолітньої дитини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, зокрема зменшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки з 1/3 частки до 1/6 частки зі всіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення нею повноліття.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про порушення норм процесуального права через не залучення до участі у справі у якості третьої особи сина сторін ОСОБА_9 , оскільки заявник не навела переконливих аргументів, які б дали підстави вважати, що оскаржуване рішення, за врахуванням положень ст. 180 СК України, яка передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а також тієї обставини, що на час його постановлення він вже досяг повноліття, може вплинути на його права.

Натомість ст. 199 СК України визначено:

1. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

2. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

3. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Тобто цією нормою матеріального права передбачено, що для отримання аліментів повнолітніми дочкою чи сином, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, їм або тому з батьків, з ким вони проживають слід звернутися до суду з окремим позовом, а не доводити таке своє право у справі про зменшення розміру аліментів, які стягуються із одного із батьків, тому доводи скарги про незастосування судом цієї норми матеріального права у оскаржуваному рішенні є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення справи, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому також відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 01 липня 2024 року - без змін.

Судові витрати у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за скаржником.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

Т. М. Шемета