ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року

м. Харків

справа № 953/3673/23

провадження № 22-ц/818/3204/24

провадження № 22-ц/818/3205/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державного підприємства «Сетам»,

треті особи: Акціонерне товариство «Універсал Банк», Державна казначейська служба України, Акціонерне товариство «ВТБ Банк» (від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Рекрут Світлана Валеріївна)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державного підприємства «Сетам», треті особи: Акціонерне товариство «Універсал Банк», Державна казначейська служба України, Акціонерне товариство «ВТБ Банк» (від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Рекрут Світлана Валеріївна) про стягнення грошових коштів, -

за апеляційними скаргами Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 червня 2024 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2024 року, та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Скрипник Сергія Івановича на додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2024 року, постановлені суддею Демченко С.В.

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому з урахуванням уточнень просила стягнути солідарно з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь позивача грошові кошти у розмірі 1903365, 28 грн, з яких: 1 357 075 грн сума заборгованості за зобов`язанням; 470331,26 грн - індекс інфляції та 75959,02 грн - 3 % річних; стягнути з ДП «Сетам» на користь позивача грошові кошти у розмірі 100177, 12 грн, з яких: 71425 грн сума заборгованості за зобов`язанням; 24754, 28 грн - індекс інфляції та 3997, 84 грн - 3 % річних; стягнути пропорційно з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та ДП «Сетам» на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 13420 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 357 075 (один мільйон триста п`ятдесят сім тисяч сімдесят п`ять) гривень, внесені 20 березня 2019 року ОСОБА_1 як переможницею електронних торгів на рахунок Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області за придбаний предмет іпотеки (лот 331372), інфляційні витрати у розмірі 444 747 (чотириста сорок чотири тисячі сімсот сорок сім) гривень 57 копійок, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 75 959 (сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 02 копійки, а всього на суму 1 877 781 (один мільйон вісімсот сімдесят сім тисяч сімсот вісімдесят одну гривню) 59 копійок. Стягнуто зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 13042 гривні 90 копійок. У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2024 року заяву представника позивача задоволено частково. Стягнуто зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 22000 гривень.

Не погодившись з рішеннями суду першої інстанції, Східне міжрегіональне управління юстиції подало апеляційні скарги, в яких просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та стягненні витрат на правничу допомогу.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Наголошує, що кошти від реалізації нерухомого майна отримав стягувач. Оскільки грошові кошти державним виконавцем були перераховані стягувачу, то саме у нього є обов`язок по їх поверненню. Також судом безпідставно стягнуто 3% річних та інфляційні втрати, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами у цій справі не дають підстав для застосування ст. 625 ЦК України. Крім того, покупцю якому не повернуто кошти збитки завдано саме стягувачем, який їх отримав. Також звертає увагу, що Східне міжрегіональне управління юстиції є державною установою та фінансується з державного бюджету. Також просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції, оскільки витрати на правничу допомогу не відповідають критерію розумності та співмірності.

Також не погодившись з додатковим рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Скрипнік С.І. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити заяву про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 84588,00 грн у повному обсязі. Суд зменшуючи розмір правничої допомоги, не взяв до уваги, що адвокат приймав участь у 14 судових засіданнях, також судом не взято до уваги, що позовні вимоги фактично задоволено на 97,19% тому слід було застосувати пропорційність.

У відзиві Східне міжрегіональне управління Міністерства Юстиції просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 ст.367ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. У разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору; звертаючись до суду, позивач зазначає, що в зв`язку з визнанням недійсними електронних торгів вона набула право, а у органу державної виконавчої служби виник обов`язок повернути їй грошові кошти сплачені нею згідно протоколу за придбаний на електронних торгах нерухомого майна. Також позивач має право на нарахування визначених ст. 625 ЦК України відсотків та інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання.

Постановляючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що з урахуванням конкретних обставин справи, складності справи, принципу співмірності судових витрат, розміру наданої правничої допомоги, часом, витраченим представником відповідача на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих представником позивача послуг (підготовка та подання відзивів, заперечень на пояснення третіх осіб, безпосередня участь представника у 14 судових засіданнях, подання інших процесуальних заяв та клопотань), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, а також з урахуванням заперечень представників відповідачів проти заявленого до стягнення стороною позивача розміру витрат на професійну правничу допомогу, вважає що розмір витрат на оплату послуг адвоката слід зменшити до 22000,00 грн.

Висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що 05 вересня 2011 року Фрунзенським районним судом м. Харкова виданий виконавчий лист № 2-108/11 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованості у розмірі 1 531 996, 70 грн.

Як слідує зі змісту листа в.о. начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Качмар В. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-108/11, виданого 05 вересня 2011 року Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «ВТБ Банк» заборгованості у розмірі 1531996, 70 грн перебувало на виконанні у Відділі.

З долучених до матеріалів справи письмових доказів убачається, що 11 березня 2019 року відбулися електронні торги за лотом № 331372 з реалізації предмета іпотеки, а саме - трикімнатної квартири загальною площею 96,1 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належної на праві власності ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 392086, сформованого 11 березня 2019 року, ДП «Сетам» переможцем торгів визначено ОСОБА_1 , яка перерахувала на рахунок організатора гарантійний внесок в розмірі 71 425 грн, та суму коштів за придбаний предмет іпотеки у розмірі 1 357 075 грн на рахунок Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Зі змісту листа в.о. начальника Відділу Качмар В. слідує, що 20 березня 2019 року на рахунок з обліку депозитних сум Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Харківській області надійшла грошова сума у розмірі 1357075 грн.

З розпорядження державного виконавця Панкратової М. А. № 48946197 від 26 березня 2019 року вбачається, що грошові кошти у розмірі 1233 595, 46 грн, що надійшли 20 березня 2019 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-108/11, виданого 05 вересня 2011 року Фрунзенським районним судом м. Харкова перераховано на користь АТ «ВТБ Банк»; 123359, 54 грн виконавчого збору та 120 грн витрат виконавчого провадження перераховано на рахунок ГТУЮ у Харківській області та УДКСУ у Київському районі м. Харкова, що підтверджується платіжними дорученнями № 469, 470, 471 від 28 березня 2019 року.

27 березня 2019 року державним виконавцем Панкратовою М. А. складений акт про реалізацію предмета іпотеки.

З долучених до справи матеріалів вбачається, що 21 жовтня 2020 року між АТ «ВТБ Банк» та АТ «Універсал Банк» укладений договір № 75-РБ про відступлення прав вимоги, за умовами якого АТ «ВТБ Банк» відступило АТ «Універсал Банк» належні йому права вимоги до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку № 1, Додатку № 2, Додатку № 3 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1, Додатку № 2, Додатку № 3 до цього Договору.

21 вересня 2021 року представник АТ «Універсал Банк» звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, в якій просив замінити сторону у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-108/11, виданого 05 вересня 2011 року Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «ВТБ Банк» заборгованості у розмірі 1531996, 70 грн.

10 листопада 2021 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Пересічанською Я. винесена постанова про заміну сторони виконавчого провадження, на підставі якої у виконавчому провадженні № 48946197 з примусового виконання виконавчого листа № 2-108/11, виданого 05 вересня 2011 року Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «ВТБ Банк» заборгованості у розмірі 1531996, 70 грн замінено стягувача АТ «ВТБ Банк» на АТ «Універсал Банк».

Разом з тим у березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ДП «Сетам», ОСОБА_1 , треті особи: АТ «ВТБ Банк», ОСОБА_3 про визнання електронних торгів, протоколу про проведення електронних торгів та акту про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів недійсними.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 червня 2020 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено та визнано недійсними електронні торги за номером лоту № 331372, які відбулися 11 березня 2019 року, результати яких оформлені протоколом № 392086, з реалізації арештованого нерухомого майна трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 96,1 кв.м, житловою площею 59,4 кв.м, належної на праві власності ОСОБА_2 , що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , з реєстраційним № 22747918. Визнано недійсними акт про реалізацію нерухомого майна та Свідоцтво про придбання з прилюдних торгів за номером лоту № 331372, які відбулися 11 березня 2019 року, нерухомого майна - трикімнатної квартири АДРЕСА_4 , з реєстраційним номером 22747918.

29 листопада 2022 року державний виконавець Відділу Пересічанська Я. направила на адресу АТ «Універсал Банк» вимогу, в якій просила надати письмову відповідь щодо можливості повернення грошових коштів, які були перераховані державним виконавцем 26 березня 2019 року на рахунок стягувача АТ «ВТБ Банк» у розмірі 1233595, 46 грн у зв`язку з визнанням недійсними електронних торгів, які відбулись 11 березня 2019 року з реалізації арештованого нерухомого майна боржника ОСОБА_2 .

З долучених до справи матеріалів вбачається, що на підставі постанови КМУ № 912 від 16 серпня 2022 року реорганізовано Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) шляхом його приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

Таким чином правонаступником Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), є Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, .

Як слідує зі змісту відповіді представника АТ «Універсал Банк» від 02 грудня 2022 року на вимогу державного виконавця, кошти від реалізації арештованого майна у розмірі 1233595, 46 грн, які були перераховані АТ «ВТБ Банк» 26 березня 2019 року у виконавчому провадженні № 48946197 АТ «Універсал Банк» повернути не має можливості та як фактично правонаступником по кредиту став лише 21 жовтня 2020 року, кошти від реалізації арештованого майна на рахунки АТ «Універсал Банк» після 21 жовтня 2020 року не надходили.

17 листопада 2022 року державним виконавцем Відділу Пересічанською Я. на підставі заяви представника АТ «Універсал Банк» від 23 грудня 2022 року про повернення виконавчого документа стягувачу, 17 листопада 2022 року винесена постанова у ВП № 48946197 про повернення виконавчого документа стягувачу.

17 листопада 2023 року адвокат Скрипник С. І., діючи в інтересах ОСОБА_1 звернувся до ДП «Сетам» із листом-пропозицією щодо повернення гарантійного внеску у розмірі 71425 грн та прострочення виконання зобов`язання за період з 05 жовтня 2021 року по 16 серпня 2023 року, а саме: 24754, 28 грн індекс інфляції та 3997, 84 грн три відсотки річних.

Зі змісту відповіді ДП «Сетам» від 22 листопада 2023 року на лист-пропозицію адвоката Скрипника С. І. від 17 листопада 2023 року убачається, що підприємство погоджується повернути ОСОБА_1 гарантійний внесок після отримання від неї або її представника актуальних банківських реквізитів. Разом з тим ДП «Сетам» категорично відмовляється від відшкодування інфляційних витрат та трьох відсотків річних посилаючись на те, що саме через бездіяльність ОСОБА_1 не були виконані вимоги п.п. 2, 3 розділу IV Порядку щодо зазначення у особистому кабінеті актуальних банківських реквізитів для повернення гарантійного внеску.

27 листопада 2023 року адвокат Скрипник С. І., діючи в інтересах ОСОБА_1 звернувся до ДП «Сетам» з листом, в якому зазначив актуальні банківські реквізити ОСОБА_4 для повернення їй ДП «Сетам» гарантійного внеску.

З платіжної інструкції № 13233 від 11 грудня 2023 року слідує, що 11 грудня 2023 року ДП «Сетам» перерахувало на банківський рахунок ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 71425 грн, призначення платежу повернення гарантійного внеску ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду із позовом, позивач наголошувала, що оскільки рішенням суду визнано недійсними електронні торги за номером лоту № 331372, які відбулися 11 березня 2019 року, результати яких оформлені протоколом № 392086, з реалізації арештованого нерухомого майна, то кошти, сплачені позивачкою під час проведення електронних торгів підлягають поверненню.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів, що передбачено пунктом 8 розділу X Порядку реалізації майна, та вказано, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Тобто вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором.

За змістом ч. 1 ст. 650, ч. 1 ст. 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина перша статті 658 ЦК України).

Згідно із пунктом 4 розділу X Порядку реалізації арештованого майна після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів складається акт про проведення електронних торгів, який підписується (затверджується) державним або приватним виконавцем.

В акті про проведені електронні торги зазначається така інформація: ким, коли і де проводилися електронні торги; стисла характеристика реалізованого майна; прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - переможця електронних торгів, серія та номер документа, що посвідчує її особу, місце проживання (у разі якщо переможцем електронних торгів є юридична особа, зазначаються її найменування, місцезнаходження та код за ЄДРПОУ); сума, внесена переможцем електронних торгів за придбане майно; прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи (найменування юридичної особи) - боржника, її місце проживання (місцезнаходження); дані про правовстановлювальні документи, що підтверджують право власності боржника на майно (пункт 5 Розділу X Порядку реалізації арештованого майна).

З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року в справі №910/856/17 дійшла висновків, що набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Виходячи з наведеного, сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба та організатор електронних торгів, та покупець - переможець електронних торгів.

Відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору.

Висновок суду першої інстанції про стягнення на користь ОСОБА_1 сплачених нею грошових коштів як переможницею торгів, які в подальшому визнані недійсними є обґрунтованими та відповідають вимогам закону.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України)

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином (пункт 1 частини третьої статті 1212 ЦК України).

Системне тлумачення абзацу 1 частини першої статті 216 ЦК України та пункту 1 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що: (а) законодавець не передбачив можливість здійснення односторонньої реституції; (б) правила абзацу 1 частини першої статті 216 ЦК України застосовуються тоді, коли відбувається саме двостороння реституція; (в) в тому разі, коли тільки одна із сторін недійсного правочину здійснила його виконання, то для повернення виконаного підлягають застосуванню положення глави 83 ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року у справі справа № 396/29/17 (провадження № 61-29467св18)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 910/856/17 (провадження № 12-128гс18)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року у справі № 285/3523/18 (провадження № 61-19213св19), на яку є посилання в касаційній скарзі, вказано, що: «суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що у даному випадку продавцем арештованого майна виступає орган державної виконавчої служби, який цього не заперечував, й та обставина, що після реалізації цього майна кошти були перераховані на рахунок стягувача, не позбавляє виконавчу службу статусу продавця у спірних правовідносинах, дотримання передбачених законодавством умов і порядку проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності цього правочину та у разі визнання прилюдних торгів недійсними сторони договору повертаються у первісний стан шляхом реституції, а тому з виконавчої служби на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти, сплачені нею за придбане майно».

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2021 року у справі № 161/2823/19 (провадження № 61-6515св20), на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що:«у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) прилюдних торгів за позовом учасника таких торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами прилюдних торгів, виникають права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору, а саме: у покупця повернути придбане майно, у продавця повернути отримані від покупця кошти. За змістом частин першої та другої статті 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція та відшкодування збитків (додатковий наслідок). Правила статті 216 ЦК України застосовується виключно до сторін правочину. […]

З огляду на викладене, оскільки за встановленими в цій справі обставинами державна виконавча служба виступала від свого імені як продавець, то саме на неї покладається обов`язок повернути позивачу оплачену загальну вартість придбаного на прилюдних торгах майна в сумі 1 357 075 грн, незалежно від того, як ці кошти в подальшому були розподілені».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року в справі № 552/5052/20 (провадження № 61-3585св21), вказано, що: «у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, виникають права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору, а саме: у покупця - повернути придбане майно, у продавця - повернути отримані від покупця кошти. Правило статті 216 ЦК України застосовується виключно до сторін правочину. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Тому висновок суду про наявність підстав для стягнення саме зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь позивачки коштів, сплачених нею як переможницею електронних торгів, які в подальшому визнано недійсними, відповідає вимогам закону.

Рішення суду в зазначеній частині ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Разом з тим колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки дія ч. 2 ст. 625 ЦК України на данні правовідносини не поширюється.

Тому рішення суду у зазначеній частині підлягає скасуванню.

Щодо оскарження додаткового рішення суду про стягнення витрат на правничу допомогу, судова колегія зазначає наступне.

Між ОСОБА_1 (надалі Клієнт)та його представником адвокатом Скрипником Сергієм Івановичем (надалі Адвокат), 31.03.2023 був укладений Договір б/н про надання правової допомоги (надалі Договір).

Відповідно до п.1.1. цього Договору Адвокат приймає на себе доручення Клієнта про надання правової допомоги в інтересах Клієнта на умовах, передбачених Договором. Клієнт зобов`язується сплачувати гонорар за дії Адвоката по наданню правової допомоги та інші витрати, пов`язані із наданням правової допомоги.

Відповідно до п. 1.2. Договору Сторони узгодили, що під правовою допомогою розуміють - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення, шляхом представництва Клієнта в цивільному, господарському, адміністративному, кримінальному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, захисту прав Клієнта під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також захисту прав підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, потерпілого у кримінальному провадженні в судових інстанціях та правоохоронних органах.

Відповідно до п. 1.3. Договору Клієнт уповноважує Адвоката: представляти Клієнта та вести справи Клієнта у всіх судових, господарських, нотаріальних, правоохоронних, адміністративних установах; одержувати документи, підписувати та подавати будь - які заяви; знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи; брати участь у судових засіданнях; подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, засвідчувати копії документів, що надаються Клієнтом, ставити питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам; підписувати, подавати та заявляти клопотання, заяви та відводи, давати усні та письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб; оскаржувати процесуальні рішення, дії чи бездіяльність суду, слідчого судді, прокурора, слідчого; одержувати копії судових рішень, ухвал, постанов, вироків, виконавчих листів, наказів; підписувати та подавати будь-які документи, заяви як письмові, так і усні, що стосуються виконання цього Договору і необхідність у поданні яких викликатиметься інтересами Клієнта чи вимогами чинного законодавства; подавати та підписувати від імені Клієнта всі документи, необхідні для виконання цього Договору, та одержувати оформлені на ім`я Клієнта документи; а також користуватись іншими процесуальними правами, встановленими законом.

Повноваження Адвоката, як представника Клієнта в судах будь якої юрисдикції та інстанції, в повному обсязі співпадають з правами Клієнта як позивача, відповідача, третьої особи, тощо, без будь якого обмеження прав Адвокат на вчинення процесуальних дій (п. 1.4. Договору).

07.11.2023 між Адвокатом та Клієнтом була укладена Додаткова угода № 1 до Договору.

Згідно з п. 1 Додаткової угоди № 1 до Договору Клієнт доручає Адвокату представництво інтересів, надання професійної правничої допомоги, вивчення та підготовку всіх необхідних процесуальних документів, у тому числі позовної заяви, відповіді на відзив на позовну заяву, додаткових пояснень, заяв, клопотань тощо, вивчення та долучення до справи матеріалів судової практики з метою обґрунтування правової позиції у спорі, належне оформлення відправлень та надсилання процесуальних документів засобами електронного та/або поштового зв`язку у відповідності до вимог процесуального законодавства у судовій справі № 953/3673/23, що розглядалась Київським районним судом м. Харкова.

Згідно з п. 2 Додаткової угоди № 1 до Договору Сторони домовились, що за надання Адвокатом правової допомоги за Договором встановлюється оплата у вигляді фіксованої ставки адвокатського гонорару що складає 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за годину роботи, встановленого з 01 січня календарного року на час проведення розрахунку та складання Акту наданих послуг (правової допомоги).

У зв`язку із тим, що Клієнт є пенсіонером (за віком), тобто відноситься до вразливих категорій населення, потребуючих особливого соціального захисту, Сторони узгодили п. 3 Додаткової угоди №1 до Договору у наступній редакції: «Гонорар за надання Адвокатом правової допомоги за Договором сплачується Клієнтом на п/р ІВАN НОМЕР_1 в АТ «ПриватБанк» або готівкою, але не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів після набрання законної сили рішення суду першої інстанції.»

Також Сторонами будо узгоджено, що оплата правової допомоги за Договором (гонорару) не залежить від результату (сприятливого чи не сприятливого для Клієнта) розгляду справ (спорів) (п. 4 Додаткової угоди № 1 до Договору).

20.06.2024 між Клієнтом та Адвокатом було складено Акт виконаних робіт (наданих послуг) за Договором № б/н про надання правової допомоги від 31 березня 2023 року (надалі Акт).

Згідно з п. 1. Акту Сторони підтверджують, що Адвокат надав, а Клієнт отримав послуги відповідно до переліку.

Згідно з п. 3 Акту робота з надання правової допомоги відповідно до наведеного переліку (п.п. 1-27 переліку) виконані належним чином та прийняті замовником разом з усіма документами.

Даним актом, Сторони погодили договірні ціни на правову допомогу , а також погодились із тим, що акт є Звітом про надану правничу (правову) допомогу (виконану роботу, надані послуги) Сторони не мають будь-яких взаємних претензій щодо обсягу, якості та вартості наданих послуг (правової допомоги).

Вартість робіт (наданих послуг) у відповідності до наведеного переліку (п.п. 1-27 переліку) склала 63588 грн.

Додатково Сторони узгодили, що представництво Клієнта в цивільному судочинстві у суді першої інстанції, а саме участь у судових засіданнях по справі № 953/3673/23 вартує 1500 грн. за кожне судове засідання (враховуючи судові засідання, які не відбулись не з вини Позивача та/або Представника Позивача). Вартість зазначених наданих послуг склала 21000 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (ч. 3 ст. 246 ЦПК України).

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.

Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Зі змісту статті 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.

Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Суд першої інстанції з урахуванням заперечень відповідача обґрунтовано дійшов висновку про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 22000,00 грн.

Судова колегія не вбачає підстав для зміни чи скасування додаткового рішення суду. додаткове рішення постановлене у відповідності до вимог цивільно процесуального законодавства.

Таким чином, рішення суду в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягає скасуванню. Доводи апеляційної скарги в цій частині спростовують висновки суду першої інстанції. З урахуванням вищевказаного, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, керуючись ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України належить провести розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено на 71,2% за подання позовної заяви відшкодуванню підлягає судовий збір у сумі 9555,04 грн, апеляційна скарга задоволена на 28,8% за подання апеляційної скарги відшкодуванню підлягає судовий збір у сумі 5634,53грн, таким чином з Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 3920,51 грн. (9555,04-5634,53).

Керуючись ст. ст. 255, 367, 368, 369, 376, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Скрипник Сергія Івановича залишити без задоволення.

Апеляційні скарги Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 червня 2024 року в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат скасувати, у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити. В частині стягнення судового збору рішення суду змінити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3920,51 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 18.11.2024 року.