Провадження № 2/761/7141/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

14 жовтня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Матвєєвій Ю.О.

при секретарі: Каніковського Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 , у якому просили: припинити право власності ОСОБА_4 , на 1/12 частки транспортного засобу BMW 530 D, 2014 року випуску, кузов НОМЕР_1 , Визнати право власності на транспортний засіб BMW 530 D, 2014 року випуску, кузов НОМЕР_1 в наступному порядку: за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 - 5/18 часток на транспортний засіб BMW 530 D, 2014 року випуску, кузов НОМЕР_1 ; за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , - 1/9 частки на транспортний засіб BMW 530 D, 2014 року випуску, кузов НОМЕР_1 ;за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , - 1/9 частки на транспортний засіб BMW 530 D, 2014 року випуску, кузов НОМЕР_1 .

Позовні вимоги Позивачі обґрунтували тим, що автомобіль BMW 530 D, 2014 року випуску, кузов НОМЕР_1 , є річчю неподільною, частки не можуть бути виділені в натурі, спільне користування ним не можливе через взаємні непорозуміння. В той же час, оскільки частка Відповідача є незначною - 1/12, не завдасть істотної шкоди інтересам Відповідача внаслідок припинення та з врахуванням того факту, що станом на сьогодні вказаний автомобіль використовують Позивачі, вважали за можливим припинити право власності Відповідача на вказаний транспортний засіб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 травня 2024 року матеріали позову передані на розгляд судді Матвєєвій Ю.О.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 травня 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 серпня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивачів в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений судом належним чином, через канцелярію суду подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомленіа судом належним чином, відзив на позовну заяву не надала.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив.

За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_5 , виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї,9 квітня 2003 року, актовий запис № 564.

Від вказаного шлюбу народилось двоє дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

28.03.2018 року подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було придбано автомобіль BMW 530 D, 2014 року випуску, кузов НОМЕР_1 , який був зареєстрований за ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилась спадщина та до спадкової маси був включений й автомобіль BMW 530 D, 2014 року випуску, кузов НОМЕР_1 .

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 05.08.2019 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., зареєстровано в реєстрі за № 2971, частка ОСОБА_1 в спільному сумісному майні подружжя складає 1/2.

Після оформлення спадкоємцями своїх прав на вказаний автомобіль, частки розподіляються наступним чином: ОСОБА_1 - 1/2 та 1/4; ОСОБА_2 - 1/12; ОСОБА_3 - 1/12; ОСОБА_4 - 1/12.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (ст. ст. 21, 24 Конституції України).

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частинами 1, 2 та 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 317, 319 ЦК України).

Згідно ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

В частині 1 ст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

В постанові Верховного Суду № 61-4860св18 від 30 травня 2018 року Верховний Суд дійшов висновку про те, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358, ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Під час розгляду справи № 6-68цс14 Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.

Отже, автомобіль BMW 530 D, 2014 року випуску, кузов НОМЕР_1 , є річчю неподільною, частки не можуть бути виділені в натурі, спільне користування ним не можливе через взаємні непорозуміння. В той же час, оскільки частка Відповідача є незначною - 1/12 , не завдасть істотної шкоди інтересам Відповідача внаслідок припинення та з врахуванням того факту, що станом на сьогодні вказаний автомобіль використовують Позивачі, суд вважає за можливе припинити право власності Відповідача на вказаний транспортний засіб.

Відповідно до Постанови Верховного суду України від 30.03.2016 у справі № 6-2811цс15 зазначено: «присудження грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою».

Аналогічна позиці викладена у рішеннях Верховного суду по справах № 6-1943цс16, № 210/2236/16, № 303/4849/16-ц.

З метою визначення ринкової вартості частки Відповідача, Позивачі звернулась до суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до Звіту № 75/51.04.24 про оцінку колісного транспортного засобу від 10.04.2024 року, ринкова вартість транспортного засобу BMW 530 D, 2014 року випуску, кузов НОМЕР_1 складає 529 595 (п`ятсот двадцять дев?ять тисяч п?ятсот дев?яносто п?ять) гривні 06 копійки.

А отже, ринкова вартість частки ОСОБА_4 складає 44 132 (сорок чотири тисячі сто тридцять дві) гривні 92 копійки, що попередньо внесені Позивачем на депозитний рахунок суду, що підлягає поверненню Відповідачу.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому слід позов задовольнити повністю.

Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються зсудового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. 10, 11, 57-61, 79, 209, 210, 212-215, 223, 228, 258, 259, 265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України; суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні - задовольнити у повному обсязі.

Припинити право власності ОСОБА_4 на 1/12 частки транспортного засобу BMW 530 D, 2014 року випуску, кузов НОМЕР_1 .

Визнати право власності на транспортний засіб BMW 530 D, 2014 року випуску, кузов НОМЕР_1 в наступному порядку:

- за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) - 5/18 часток на транспортний засіб BMW 530 D, 2014 року випуску, кузов НОМЕР_1 ;

- за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) - 1/9 частки на транспортний засіб BMW 530 D, 2014 року випуску, кузов НОМЕР_1 ;

- за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) - 1/9 частки на транспортний засіб BMW 530 D, 2014 року випуску, кузов НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 1211,20 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_6 ) грошову компенсацію вартості 1/12 частки транспортного засобу BMW 530 D, 2014 року випуску, кузов НОМЕР_1 за рахунок коштів, внесених на депозитний рахунок суду згідно квитанції № PP7A-H8XO-4AM8-71KO від 23.04.2024 у розмірі 44 132 (сорок чотири тисячі сто тридцять дві) гривні 92 копійки.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.О. Матвєєва

14 жовтня 2024 року