ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1503/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/4838/23 Категорія: 301030500 Піньковський Р.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіКарпенко О.В., Гончар Н.І.
секретар Матюха В.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.07.2024 (повний текст складено 22.07.2024, суддя в суді першої інстанції Піньковський Р.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном,

в с т а н о в и в :

у вересні 2023 рокупозивач звернувся до суду з позовом, яким просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні належним йому майном, а саме колодязем, призначеним для забезпечення домогосподарства за адресою АДРЕСА_1 питною водою, шляхом знесення дворової вбиральні та перенесення її на відстань не менше ніж 20 м.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Уманської міської ради народних депутатів №450 від 22.10.1998 позивачу передана земельна ділянка у приватну власність, площею 0,1000 га, за адресою: АДРЕСА_1 , про що 17.11.1998 був виданий Державний акт на право приватної власності на землю.

Відповідно до договору дарування від 16.09.1968 позивачу подаровано частину будинку, розташованого на вказаній земельні ділянці.

На земельній ділянці позивача в 1970 році було збудовано колодязь, для забезпечення домогосподарства питною водою.

У 1979 році в сусідньому домогосподарстві, розташованому на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_2 ) збудовано дворову вбиральню на відстані 12,25 м. від колодязя позивача з питною водою.

Проте з часом вода у колодязі почала набувати негативного запаху та її можна використовувати лише в технічних потребах.

Відповідно до протоколу випробування питної води №04/08/23 від 10.08.2023 на час відбору проба води від 10.08.2023 за адресою АДРЕСА_1 не відповідала нормативу ДСанПіН 2.2.4-171-10 Державні санітарні норми та правила «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною» за показником нітратів.

Згідно дослідження ПП «ПРОЕКТСЕРВІС» №44-23 від 02.09.2023 відповідно до ДБН Б.2.2 - 12 : 2013 «Планування та забудова території» п. 6.1. 41, таблиця 6.7 «Допустимі відстані від житлових будинків до господарських будівель і споруд» відстань від дворової вбиральні до колодязя повинна становити не менше 20 м.

У випадку позивача відстань від колодязя (будівництво 1970 р.) по АДРЕСА_1 до дворової вбиральні (будівництво 1979 р.) по АДРЕСА_2 (власник ОСОБА_2 ) становить 12,25 м.

Згідно з висновком: при такому розташуванні вода колодязя буде непридатною до споживання. Її можна буде використовувати тільки для технічних потреб; необхідно провести аналіз води колодязя і цим самим визначити її придатність; необхідно перенести дворову вбиральню відповідно до Державних вимог на відстань до колодязя неменше ніж на 20 м.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням розібрати дворову вбиральню та усунути перешкоду в користуванні належним йому майном, проте будь-яких дій зі сторони відповідача по даний час вчинено не було, що обумовило звернення з цим позовом до суду.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.07.2024 у задоволенні позову відмовлено, оскільки позивач не довів причинно-наслідкового зв`язку між тим, що вода в його колодязі непридатна до вживання, та фактом розташування на сусідній земельній ділянці 45 років тому дворової вбиральні.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач 13.08.2024 через відділення поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, вважаючи рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вказано на те, що позивач надав суду акт відбору проб води у його дворі, протокол випробувань питної води, висновок ПП «Проектсервіс», інформацію щодо показників технічної характеристики об`єктів нерухомого майна, в якій вказується про наявність криниці і колонки та 08.02.2024 ним було долучено фото-докази, технічний паспорт на присадибний індивідуальний будинок, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

Крім того, позивачем зазначено, що відповідач протиправно привласнила частину його земельної ділянки та вчиняє злочинні дії стосовно нього.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

З матеріалів справи вбачається, що згідно інформації про зареєстроване право власності від 08.09.2023 №1919 станом на 01.01.2013 право власності на житловий будинок садибного типу АДРЕСА_1 зареєстрованого в Уманському відділку КП «ЧООБТІ» за позивачем ОСОБА_1 на підставі договору дарування, який посвідчено Першою Уманською державною нотаріальною конторою 16.09.1968 за реєстровим №4795, з часткою 37/100, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Уманською державною нотаріальною конторою 18.05.1976 за реєстровим №1-3697 на частку 63/100 (а.с.10).

Акт відбору проб 4/08/23 від 10.08.2023 свідчить про відбір питної води водопровідної в АДРЕСА_1 з метою хімічного аналізу води (а.с.13).

Згідно з протоколом випробування питної води №04/08/23 від 10.08.2023 на час відбору проба води від 10.08.2023 за адресою АДРЕСА_1 не відповідала нормативу ДСанПІН 2.2.4-171-10 Державні санітарні норми та правила «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною» за показником нітратів (а.с.14).

Листом ПП «Проектсервіс» від 02.09.2023 №44-23 стосовно допустимої відстані між колодязем та дворовою вбиральнею позивача повідомлено, що відповідно до ДБН Б.2.2-12:2013 «Планування та забудова території» п. 6.1.41, таблиця 6.7 «Допустимі відстані від житлових будинків до господарських будівель і споруд відстань від дворової вбиральні до колодязя провинна становити не менше 20 м.

У даному випадку відстань від колодязя (рік будівництва 1970) по АДРЕСА_1 до дворової вбиральні (рік будівництва 1979) по АДРЕСА_2 (власник відповідач ОСОБА_2 ) становить 12,25 м.

Отже при такому розташуванні вода колодязя буде непридатною до споживання. Її можна буде використовувати тільки для технічних потреб; необхідно провести аналіз води колодязя і цим самим визначити її придатність; необхідно перенести дворову вбиральню відповідно до Державних вимог на відстань до колодязя неменше ніж на 20 м (а.с.17-20).

Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, наявні між сторонами на їх підставі, мають таке правове регулювання.

Як встановлено п. г), е) ч.1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (частини перша та друга статті 103 ЗК України).

Згідно з частиною другою, пунктом б) частини третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з п. 3.32 Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною» (ДСанПіН 2.2.4-171-10), затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 400 від 12.05.2010 « Про затвердження Державних санітарних норм та правил "Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною" місця влаштування бюветів, колодязів та каптажів джерел слід розташовувати на незабрудненій та захищеній території, яка знаходиться вище за течією ґрунтових вод на відстані не менше ніж 30 м від магістралей з інтенсивним рухом транспорту та не менше ніж 50 м (для індивідуальних колодязів - не менше ніж 20 м) від вбиралень, вигрібних ям, споруд та мереж каналізації, складів добрив та отрутохімікатів, місць утримання худоби та інших місць забруднення ґрунту та підземних вод.

Пунктом 6 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», розділ садибна забудова, таблиця 6.7 визначено допустимі відстані від житлових будинків до господарських будівель і споруд.

Крім того, згідно положень ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

За обставин цієї справи позивач стверджує про те, що у 1979 році на земельній ділянці відповідача було збудовано дворову вбиральню, яка знаходиться за 12 метрів від колодязя на земельній ділянці позивача в його городі, який було побудовано раніше у 1970 році.

За проведеним у 2023 році дослідженням проб води з колодязя позивача слідує, що в ній перевищено вміст нітратів.

Позивач вважає, що такий недолік води в його колодязі спричинено фактом розміщення дворової вбиральні на сусідній земельній ділянці відповідача на ближчій відстані, ніж передбачено нормами, зокрема, п.6 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» від 2019 року, та порушенням п. 3.32 Державних санітарних норм та правил від 2010 року.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З системного аналізу викладених вище норм права та встановлених при розгляді цієї справи фактичних обставин вбачається, що позивачем не надано доказів у підтвердження того, що саме внаслідок розміщення 45 років тому (на дату подачі позову) на сусідній земельній ділянці дворового туалету вода в його криниці, яка побудована серед городу на земельній ділянці позивача 53 роки тому (на дату подачі позову), стала непридатною до використання у харчових цілях внаслідок перевищення вмісту нітратів.

Так доказів причинно-наслідкового зв`язку між розташуванням дворового туалету на фактичній відстані 12,5 м. від криниці позивача та зростанням вмісту нітратів у воді з криниці суду не надано.

Саме по собі твердження позивача про те, що вода зіпсувалася внаслідок розташування на сусідній земельній ділянці дворового туалету є припущенням, яке не може бути покладено в основу вирішення спору у справі, що суперечитиме приписам ч.6 ст.81 ЦПК України.

Висновків експертного дослідження з даного питання щодо аналізу причин перевищення вмісту нітратів у воді з криниці позивача суду надано не було.

Отже суд першої інстанції зробив обґрунтовані висновки про недоведеність позовних вимог у справі.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника у справі про те, що надані ним дослідження якості води з колодязя підтверджують факт порушення його прав з боку відповідача, адже саме по собі твердження про нітрати у воді не свідчить про те, що цей недолік виник внаслідок розташування на сусідній земельній ділянці 45 років тому дворового туалету.

При цьому норми ДБН у редакції станом на 2019 рік не можуть бути застосовані до побудови 1975 року, адже тоді їх ще не існувало та обов`язку їх дотримання при будівництві дворового туалету власник земельної ділянки не мав.

Аргументи скаржника про привласнення відповідачем частини його земельної ділянки та про вчинення інших злочинних дій предмету доказування у даній справі не стосуються, адже не підтверджують факт перевищення нітратів у воді з колодязі позивача саме внаслідок розташування на сусідній земельній ділянці дворового туалету.

Інші доводи позивача стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судом першої інстанції, та переоцінки вже оцінених ним доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.07.2024 у цій справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.07.2024 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 16.10.2024.

Суддя-доповідач

Судді