Справа № 210/4322/24
Провадження № 2/210/1482/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 листопада 2024 року Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Літвіненко Н. А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди, завданої тяжким ушкодженням здоров`я, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" про стягнення моральної шкоди, завданої тяжким ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що у відповідача працювала з 12.05.2000р. по 25.07.2002р. машиністом конвеєру рудозбагачувальної фабрики №1, з 25.07.2002р. по 19.04.2007р. фільтрувальником рудозбагачувальної фабрики №1, а з 19.04.2007р. по 01.03.2022 р. сепараторником технологічної дільниці виробництва рудозбагачувальної фабрики №1 гірничого департаменту.

01.03.2022 р. позивач звільнилась з підприємства а власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію.

Працюючи тривалий час у відповідача (більше 20 років), від фізичних перенавантажень я почала часто хворіти, від чого стала переносити фізичні страждання. Ці фізичні страждання поступово переросли в моральні страждання та переживання - тому, що я отримала ушкодження своєму здоров?ю, працюючи у відповідача.

23.11.2023р. Українським науково-дослідного інститутом промислової медицини мені було встановлено захворювання за діагнозом:

- Радикаулопатія попереково-крижова та шийна на фоні полісегментарної дископати та ретроспондилолістезу з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м?язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових і колінних суглобів.

Захворювання було визнане професійним - таким, що отримане було по причині тривалої роботи на підприємстві у відповідача.

Звісно, що від отриманого професійного захворювання мені спричинена моральна шкода від якої я переношу страждання, переживання, негативні наслідки в своєму житті, маю матеріальні збитки.

19.03.2024р. висновком МСЕК від професійного захворювання мені було визначено 60% втрати працездатності по радикулопатії та третя група інвалідності - безстроково.

Лікувально-експертною комісією мені було рекомендовано постійний нагляд у сімейного лікаря та невролога, медикаментозне лікування, забезпечення засобами медичного призначення, санаторно-курортне лікування.

В Акті розслідування хронічного професійного захворювання від 18.12.2023р. в пункті 18 вказано, що причиною отримання мною професійного захворювання є те, що я тривалий час роботи працювала в умовах важкої фізичної праці, що перебільшували ГДН:

Важкість праці:

??Маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується в ручну для жінок становить 5-10 кг при нормативному значенні до 7 кг;

??Величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками для жінок становило 78 400 кг/с при нормативному значенні до 42 000кг/с;

робоча поза: незручна 57% робочої зміни при нормативному значенні до 25%; нахили тулуба (вимушені, більше 30 градусів) кількість за зміну: 310-350 разів за зміну при нормативному значенні 51-100 разів за зміну.

Від професійного захворювання у мене тепер з?явився стійкий біль та обмеження рухів у шийному та попереково-крижовому відділах хребта, з іррадіацією в праву руку та ногу, порушено ходу. Я відчуваю постійний біль в плечових, ліктьових та колінних суглобах. У мене з?явився хрускіт в них. Також в мене досить часто виникає загальна слабкість, задишка при незначному фізичному навантаженні, періодичний кашель та болі у грудях. Мене дуже турбує часта загальна слабкість у всьому тілі.

Суму компенсації за моральну шкоду позивач оцінює в 460 тисяч гривень, що частково компенсує її страждання і переживання.

Розмір завданої моральної шкоди оцінила виходячи з наступного:

Стан здоров?я такий, що позивачу протипоказана важка фізична праця, робота в умовах впливу виробничих факторів та іншого.

В зв?язку з роботою у відповідача позивач: ??отримала тяжке професійне захворювання, ??позбавлена можливості працювати та матеріально забезпечувати себе, ??протягом тривалого часу я фізично та морально страждає, стала дратівлива, нестримана. Від цього в мене погіршилися стосунками з близькими моєму серцю людьми. Але нажаль, від болів та слабкості у всьому тілі, я не можу контролювати свій нервовий стан, ??порушено мій звичний уклад життя, я змушена часто звертатися в лікувальні установи.

Позивач зазначає, що вказана сума компенсації дасть їй можливість пройти хороший курс лікування, що в свою чергу покращить її фізичний та моральний стан, а тому просить суд стягнути з відповідача 460000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійною хворобою.

Ухвалою суду від 29.07.2024 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.

Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України.

Відповідач ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", отримавши копію позовної заяви та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву.

Відзив на позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, відповідачем було подано до суду та зареєстровано канцелярією суду в межах процесуального строку, встановленого ухвалою суду від 29.07.2024 року, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову повністю, додатково зауваживши, що Позивач при пред`явленні позову про стягнення моральної шкоди має довести в чому полягає завдана шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю Відповідача її заподіяно, з яких міркувань виходив Позивач визначаючи розмір шкоди, та якими доказами він це підтверджує.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що, відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, на ім`я ОСОБА_1 , вказано, що остання працювала з 12.05.2000р. по 25.07.2002р. машиністом конвеєру рудозбагачувальної фабрики №1, з 25.07.2002р. по 19.04.2007р. фільтрувальником рудозбагачувальної фабрики №1, а з 19.04.2007р. по 01.03.2022 р. сепараторником технологічної дільниці виробництва рудозбагачувальної фабрики №1 гірничого департаменту.

01.03.2022 р. позивач звільнилась з підприємства а власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію.

По факту професійного захворювання позивача було проведено розслідування комісією, створеною на підприємстві, про що був складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.12.2023 року, де п. 17 вказано: «хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин: Працюючи сепараторником технологічної дільниці виробництва рудозбагачувальної фабрики № 1 гірничого департаменту ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» в період з 19.04.2007 по 01.03.2022 ОСОБА_1 була безпосереднім виконавцем робіт з ведення технологічного процесу сепарації шляхом вилучення магнітного заліза в залізорудний концентрат на магнітних сепараторах, з метою досягнення планових показників за кількістю і якістю продукції, що випускається. Виявляла і усувала несправності в роботі обладнання сепараторів, здійснювала його очищення і змащення. Забезпечувала роботу сепараторів згідно технологічного режиму, регулювала щільність пульпи. що надходить на збагачення, не допускаючи об?ємних перевантажень сепаратора. Контролювала подачу води на бризкала сепараторів. Проводила розмивання ванн сепараторів, регулювала магнітну систему сепараторів. Здійснювала контроль за наявністю масла в редукторах, нагріву електродвигунів, редукторів, підшипників, барабанів.

Також працювала:

з 12.05.2000 р. по 25.07.2002 р. машиністом конвеєра рудозбагачувальної фабрики № 1 гірничого департаменту:

з 25.07.2002 р. по 19.04.2007 р. - фільтрувальником рудозбагачувальної фабрики № 1 гірничого департаменту.

Під час виконання своїх трудових обов?язків та враховуючи професійний маршрут на підприємстві на ОСОБА_1 діяв шкідливий виробничий фактор такий як важкість праці.

В п. 18 вказано: «Причина виникнення професійного захворювання (отруєння) Важкість праці:

- маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну для жінок становить 5 - 10 кг при нормативному значенні до 7 кг;

??величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками для жінок становило 78 400 кг/с при нормативному значенні до 42 000 кг/с;

??робоча поза: незручна 57 % робочої зміни при нормативному значенні до 25%;

??нахили тулуба (вимушені, більше 30?), кількість за зміну: 310-350 разів за зміну при нормативному значенні 51-100 разів за зміну.

За висновком МСЕК від 19.03.2024 року ОСОБА_1 було встановлено 60% втрати професійної працездатності з 26.02.2024 р. безстроково та третю групу інвалідності.

Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці.

В наслідок отримання професійного захворювання, останнє спричиняє позивачу фізичні страждання: зниження слуху на обидва вуха, періодичний шум у вухах, головний біль.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20рп-08 по справі № 1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно п.3 ч. 1 ст. 268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року з питання відшкодування моральної шкоди безпосередньо роботодавцем, у абзаці 9-му пункту 5-го встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає частковій компенсації.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 №1-рп/2004передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання..».

Визначене спростовує твердження відповідача про відсутність доведення позивачем наявності моральних страждань. Отже, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю - це є аксіоматична парадигма людського життя і навряд чи потребує якогось казуістичного опосередкованого доведення, на якому наполягав представник відповідача. Хоча, на спростування доводів представника відповідача, матеріали справи переконливо доводять, що стан залежності позивача від його хвороби на сьогоднішній день є даність, яка формує його сприйняття оточуючого світу, породжує відчуття неповноцінності, яке тільки посилюється у позивача, перетворюючись на справжню муку.

Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

Крім того, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці та несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. Більше того, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

З трудової книжки позивача та Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, встановлено, що позивач переважний час своєї трудової діяльності працював у відповідача, та хронічні захворювання отримав, зокрема і через роботу в шкідливих умовах при виконанні ним трудових обов`язків та на території підприємства відповідача ПАТ «АМКР».

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» №4від 31.03.1995 з подальшими змінами, й приймає до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили.

Як вбачається з матеріалів справи, причиною професійного захворювання позивача є важкість праці.

Крім того, внаслідок професійного захворювання позивач неодноразово звертався за медичною допомогою, що підтверджується численними медичними висновками та виписками.

Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин, характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, також враховуючи факт, що позивач пропрацював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів 21 рік і 08 місяців, суд вважає можливим стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 380 000,00 (триста вісімдесят тисяч) грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які вона щоденно зазнає.

Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Згідно з пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, з відповідача, з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 3800,00 грн. - відповідно до обсягу задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди, завданої тяжким ушкодженням здоров`я задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Piг» 50095, м. Кривий Ріг, вулиця Криворіжсталі, буд. № 1, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , 380 000,00 (триста вісімдесят тисяч) гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійною хворобою, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, буд. 1, ) на користь держави судовий збір в сумі 3800,00 гривень (три тисячі вісімсот гривень 00 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: Н. А. Літвіненко