н/п 2/490/1478/2024 Справа № 490/350/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2024 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А., при секретарі - Красноноженко Л.О.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

18 січня 2024 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей, синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження G 4714/2022, довідка про реєстрацію особи громадянином України від 30.07.2022 № 536-147), у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 18.01.2024 і до досягнення цими дітьми повноліття; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі, у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 18.01.2024 і до досягнення малолітніми дітьми, синами ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку.

В обгрунтування позову посилається на те, що у зв`язку із розпадом сім`ї діти залишилися проживати з позивачкою. При цьому, окреме проживання відповідача від позивачки й їхніх малолітніх дітей підтверджується документами виданими відповідними органами в Німеччині про їх місця проживання. При цьому, слід пояснити, що у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією РФ проти України 24.02.2022 вона, будучи вагітною, з відповідачем та старшим сином змушені були евакуюватись до Німеччини, а вже там народився молодший син. В даний час, приблизно з кінця вересня 2023 року початку жовтня 2023 року відповідач не надає в добровільному порядку коштів на утримання дітей.

В даному випадку можна дійти висновку, що відповідач ухиляється від виконання батьківського обов`язку по утриманню дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний, інтелектуальний, соціальний та моральний розвиток, не надає добровільно належної матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини, хоча має таку можливість, оскільки має відповідний молодий вік та має можливість утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, належним чином, як того вимагає Закон, а тому аліменти на утримання неповнолітньої дитини повинні бути стягнуті з відповідача в судовому порядку, згідно вимог ст. 183 СК України, у частці від заробітку, а саме у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви та до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право Документ сформований в системі на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Ухвалою суду від 22.01.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі.

Ухвалою суду від 14.03.2024 року витребувано у ОСОБА_2 повну інформацію про отримання ним, починаючи з вересня 2023 року, усіх видів заробітку та доходу та їх розміру; інформацію про наявність на праві власності, володіння та/або користування у ОСОБА_2 майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; в разі придбання нерухомого або рухомого майна, вартість якого перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, в період з 2023 року - зазначити вартість придбання такого майна та джерело походження коштів.

В квітні 2024 року представник відповідача адвокат Петровський Д.О. надав письмові пояснення по суті позову, в яких просив при прийнятті судового рішення у справі прошу врахувати майновий стан відповідача та рівень його доходів, що полягають у тому, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта МСЕК №561519 від 05.03.2019 (копія додається). Оскільки відповідач є інвалідом, він є непрацездатною особою, не має можливості здійснення трудової діяльності та не отримує доходи у від такої діяльності. Відповідач не має заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) та інші виплати, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування в Реєстрі застрахованих осіб відсутні (підтверджується довідкою про відсутність індивідуальних відомостей про особу від 07.04.2024, копія додається). Відповідач отримує пенсію по iнвалiдностi в розмірі 7887.11 грн. на місяць (з урахуванням грошової компенсації субсидії, підтверджується довідкою про доходи №1068 7605 5003 1038 від 09.04.2024., копія додається)

Звертає увагу суду на те, що враховуючи позовні вимоги , в яких позивачка просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 доходів на утримання дітей та 1/3 доходів на утримання позивачки до досягнення дітьми трирічного віку - то такі вимоги в сукупності складають 2/3 всіх доходів відповідача, що є несправедливим розміром стягнення з відповідача.

Крім того, 1/3 доходів, що залишиться відповідачу після вступу в законну силу рішення суду, складе в грошовому еквіваленті 2629.04 грн, що становить менше, ніж прожитковий мінімум на одну особу, встановлений на 2024 рік . Таким чином, фактично погашення аліментів у заявленому позивачкою розмірі для непрацюючого інваліда є неможливим.

Зазначає, що справедливим та таким, що відповідає майновому стану відповідача, буде прийняття рішення про стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 доходів відповідача, а на утримання відповідачки в розмірі 1/8 доходів відповідача.

Таким чином, відповідач не заперечує щодо стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 доходів, а на щодо стягнення аліментів на утримання відповідачки вважає за можливим стягнення аліментів в розмірі 1/8 доходів відповідача.

В червні 2024 року представник відповідача надав додаткові письмові пояснення по суті справи , в яких звертає увагу суду на те, що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Отже, при повному задоволенні позовних вимог щодо стягнення 2/3 доходів відповідача (які на даний час складають виключно суму пенсії та не зростуть внаслідок його інвалідності та непрацездатності) буде суперечити приписам Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, звертають увагу суду, що згідно Рішення Конституційного Суду України 22.03.2023 № 3-р(II)/2023 (справа № 3-98/2022(227/22) якщо у відповідача за наслідками звернення стягнення на пенсію боржника після такого звернення та допустимих відрахувань виплачений розмір пенсії стане нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом, то це призведе до невиконання державою свого позитивного обов`язку забезпечити мінімальний соціальний захист людини відповідно до приписів частини третьої статті 46 Конституції України, що заперечує людську гідність як абсолютну цінність, нівелює сутність конституційних прав на соціальний захист та достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї.

Таким чином, не буде справедливим визначення аліментів боржника (в сукупності) в розмірі, що призведе до фактичного отримання ним пенсії нижче прожиткового мінімуму.

Також позивачка у своїх заявах з процесуальних питань звернула увагу суду на те, що вона та її діти ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_2 з 29.09.2023 по теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) . На адресу її проживання в Німеччині надійшли документи з суду в Німеччині, як їй відомо ОСОБА_2 , було подано позов до суду Німеччини, щоб цей суд заборонив виїзд дітям, громадянам України, виїзд за межі Німеччини, мотиви такої заборони їй не зрозумілі. Просить звернути увагу, що за подання позову чи іншого процесуального судового документу до суду Німеччини ОСОБА_2 начебто сплатив чи планує сплатити судовий збір в розмірі 2000 євро, що станом на 04.04.2024 еквівалентно близько 85 800 гривень

Також судом було відхилено клопотання позивчаки про витребувати у ОСОБА_2 докази про виконання ним свого батьківського обов`язку по утриманню дітей, зокрема фінансово та матеріально з вересня 2023 року по теперішній час, а також витребування у ОСОБА_2 точну інформацію щодо розмірів фактично оплачених сум судового збору, адвокатських послуг та інших судових витрат, які він вже поніс за звернення до суду Німеччини, зобов`язати його надати до суду пояснення щодо предмету, підстав та змісту його позову чи іншого судового документу, який він подав до суду Німеччини, а також мотиви та цілі такого його звернення - оскільки вони не мають значення для правильного вирішення справи в межах заявлених позовних вимог, тим більше з огляду на визнання відповідачем позовних вимог в частині стягненення аліментів на утримання дітей.

В судове засідання позивач не з`явилася, надіславши суду 23.01.2024 року письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, а також зазначила про те, що просить задовльнити позов у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник надав суду заяву, в якій зазначає про те, що позовні вимоги позивача визнає частково, просить врахувати позицію відповідача, викладену у письмових поясненнях по суті позову.

У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши представлені докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що 20.03.2020 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був укладений шлюб. Від даного шлюбу позивачка та відповідач мають малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження G 4714/2022, довідка про реєстрацію особи громадянином України від 30.07.2022 № 536-147).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва у справі № 487/7275/23 від 03.11.2023 року ( ухвалою від 16.11.2023 року виправлено описку у рішенні суду) шлюб, укладений 20.03.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано.

За ч.2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України).

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Враховуючи відсутність добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації їх обов`язку щодо утримання і матеріального забезпечення дитини - наявні правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на її утримання.

Відповідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом ч. 1 та ч.5 ст.183 СК України визначено, що суд визначає частку заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на двох дітей у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року у справі №759/10277/18).

Однак з огляду на те, що відповідач має дохід, наявності інших утриманців ним суду не надано, суд, вирішуючи спір, виходить з того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання спільних неповнолітніх дітей сторін у заявленому розмірі.

Вирішуючи спір, суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням когось з подружжя як батьків дитини спільного проживання з дитиною. Суд звертає увагу, що відповідач доказів неможливості утримувати дитину, відомостей про незадовільний стан здоров`я суду не надав. Тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, суд вважає вважає розумним та справедливим позов задовольнити частково та визначити розмір аліментів на утримання дитини саме у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 800 грн щомісячно на кожну дитину на підставі ст. 184 СК України, положеннями якої передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, про що стверджує сама позивач, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів - їх розмір може бути зменшено або збільшено за рішенням суду (ч.1 ст.192 СК України).

Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід присудити з дня надходження до суду вказаного позову.

Враховуючи, що позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі, що передбачений законодавством та надано належні і допустимі докази щодо доведення обставин, на яких грунтується така вимога, відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей в даному розмірі, суд вважає, що позов про стягнення аліментів на дітей підлягає задоволенню, а тому необхідно стягнути з відповідача на ім`я позивача аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.01.2024 і до повноліття дітей.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення сином трьох років, слід зазначити наступне.

Правовідносини, що виникли між сторонами щодо стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, регулюються ст.ст. 75, 84 СК України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 75 СК України, дружина чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19).

Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Особливим видом права жінки на утримання є її право на утримання чоловіком у разі проживання з нею їхньої дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу жінки та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно зі ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

В постанові Верховного Суду по справі № 750/9224/16-ц (провадження № 61-16837св18) від 13 червня 2018 року суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Cпільна дитина позивача та відповідача ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не досягла трирічного віку, проживає разом з позивачем .

При вирішенні питання про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є інвалідом другої групи , також йому необхідно сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу. При цьому позивчем не надано доказів в підтвердження того, що відповідач має можливості надавати допомогу дружині ( що він отримує інший, ніж пенсійні виплати, дохід та заробіток) у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, що разом становитиме 2/3 частини від його доходу.

Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання дружини керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів.

З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб дружини ( до того ж позивачка дійсно не надала суду доказів отримання чи неотримання нею відповідного соціального утримання від країни перебування Німеччини, що презюмується), можливостей відповідача, враховуючи часткове визнання ним позовнихв имог, суд вважає за можливе задовольнити вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини частково та стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дружини в розмірі 1/8 частини з усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

Крім цього, враховуючи норми ст.141 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок держави, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом, а відповідач як інвалід ІІ групи також звільнений від сплати судового збору згідно ЗУ "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 78-81, 133, 137, 258, 259, 264, 265, 268, 279, 289, 352-355 ЦПК України, суд, -

Керуючись ст. ст. 18, 79-81, 141, 259, 263-265, 274 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( РНКОПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( РНКОПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання малолітніх дітей, синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 18.01.2024 і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( РНКОПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( РНКОПП НОМЕР_3 ) аліменти на її утримання у розмірі, у розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 18.01.2024 року і до 30.07.2025 року , тобто до досягнення малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 21 червня 2024 року

Інформація про сторони:

Позивачка: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНКОПП НОМЕР_3 ).

Відповідач : ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНКОПП НОМЕР_2 ) .

СУДДЯ О.А. ГУДЕНКО