Справа № 643/6534/24
Провадження № 2/643/3387/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Харченко А.М.,

за участю секретаря Іщенко Ю.Д.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 62 979,14 грн., судовий збір у розмірі 3 028,00 грн., а також витрати на професійну правову допомогу у розмірі 7 100,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на ті обставини, що 22.02.2018 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної лінії. Мета кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000,00 грн. процентна ставка 26 %. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. 20.09.2021 між AT «Альфа-Банк» та TOB «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, TOB «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 22.02.2018, укладеним між AT «Альфа-Банк» та відповідачем. Згідно з розрахунком заборгованості за відповідачем станом на 20.09.2021 обліковується заборгованість в розмірі 62 979,14 грн. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернула, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою суду від 26.06.2024 цивільна справа за вказаним позовом прийнята до провадження, справу визначено слухати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Чуб В.С. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позову ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 8 000,00 грн., посилаючись на наступне. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. З наведеного можна дійти висновку, що паспорт споживчого кредиту, який, нібито, був підписаний відповідачем, не можуть розцінюватися судом, як належний доказ укладеного правочину та домовленості сторін щодо саме тих умов кредитного договору, на які посилається позивач при розрахунку заборгованості. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивач нараховує суму 62 979,14 грн., що жодним чином не обґрунтована в позовній заяві. З чого виникла заборгованість, з чого вона складається та на яких підставах нарахована, яка сума заборгованості нарахована за тілом кредиту та за відсотками Позивач не вказує. Дане свідчить про те, що кредитори безпідставно нарахували заборгованість за кредитним договором, що суперечить нормам законодавства. На відміну від банківської виписки, розрахунок заборгованості жодним чином не відтворює рух кредитних коштів. Тобто, з розрахунку не можна належним чином дослідити чи використовувалися відповідачем кредитні кошти, якщо використовувалися - то в якому розмірі. Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. З виписки по картці вбачається, що видаткові операції відповідача складають 100 632,49 грн., однак з них: 17 414,28 грн. відсотків, списаних банком автоматично, без згоди відповідача, 27 995,21 грн. розрахунково-касове обслуговування автоматично, без згоди відповідача, з чого вбачається, що сума дійсно витрачених коштів 55 223,00 грн., при цьому, операції на погашення заборгованості складають 43 748,18 грн. Отже, різниця між витраченими та повернутими коштами становить 11 474,82 грн. Позивач же обліковує заборгованість за тілом кредиту у розмірі 62 979,14 грн., що не відповідає виписці по картці. До того ж, банком систематично відбувались збільшення кредитних лімітів, після того як відповідач перестала користуватись карткою та здійснювала лише погашення заборгованості. Тим самим, позивач штучно збільшував тіло кредиту та продовжував нараховувати та списувати відсотки та розрахунково-касове обслуговування. При цьому, угодою, підписаною відповідачем, взагалі не було узгоджено нарахування та списання розрахунково-касового обслуговування. Тобто, таким чином позивач штучно збільшує тіло кредиту. Позивач в своїй позовній заяві нічого про ці списання не зазначає і жодним чином не аргументує. Зазначає лише необґрунтовану суму заборгованості 62 979, 14 грн. Аналізуючи виписку по картці виявлено, що встановлення кредитного ліміту за ініціативою відповідача відбулось лише 22.02.2018 при відкритті рахунку, подальші збільшення ліміту були ініційовано банком самостійно, без згоди відповідача. З чого можна зробити висновок, що розрахунок заборгованості, виписка по картці та обґрунтування позову кардинально суперечать один одному. До того ж, за весь час існування відносин між сторонами відповідач здійснював відповідні платежі в рахунок погашення заборгованості, а також сам банк неодноразово робив автоматичні списання з цією ж метою. Однак, майже весь обсяг внесених та списаних коштів відповідача йшов на погашення нарахованих позивачем відсотків, які банк у свою чергу, як вже зазначалось раніше, не мав права нараховувати. А відтак, визначена позивачем сума заборгованості за простроченим тілом кредиту мала б бути зменшена на платежі, які безпідставно та неправомірно були зараховані в погашення відсотків. Відтак, обґрунтування наявності обставин, заявлених позивачем, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії виписки за договором, станом на 08 квітня 2024 року, останній платіж відповідачем було здійснено 17.09.2020. Подальші платежі відбувались банком автоматично до вересня 2021 року. Однак, відповідно до виписки вбачається, що користування кредитним лімітом відповідач завершила 15.03.2018, подальші платежі нею здійснювались на погашення заборгованості до 17.09.2020. Строк дії карти було завершено 22.02.2021, після чого банк продовжував нарахування і списання відсотків, хоча відповідач вже не мала змоги користуватись карткою. З чого можна зробити висновок, що банк продовжував списував кошти з метою штучного продовження строку кредитування та поновлення строків позовної давності. Таким чином, строк позовної давності у три роки за договором від 22.02.2018 відраховується з 17.09.2020. На момент звернення банку до суду, в червні 2024 року, строк позовної давності позивачем було пропущено, а отже позовні вимоги не можуть бути задоволені судом. Крім того, між відповідачем та Адвокатським бюро Станіслава Казанцева Джастіс було укладено договір про надання правової допомоги № 1223 від 23 липня 2024 року. Зазначеним Договором (п. 1.1, 3.1.) та специфікацією № 1 від 27.06.2024 до нього визначено розмір авансового платежу (частини гонорару) за надання правової допомоги у сумі 8 000,00 грн. за супровід судової справи щодо стягнення заборгованості, який сплачується Клієнтом у визначений спосіб та строки. Відтак, вона повідомляє, що сума судових витрат, які поніс та планує понести відповідач, складається з витрат на професійну правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22.02.2018 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної лінії. Мета кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000,00 грн. процентна ставка 26%. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.

Відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту 22.02.2018, де узгоджено порядок повернення кредиту відповідно до графіку платежів та умови кредитування з урахуванням побажань споживача.

Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит, а відповідач зобов`язалась в порядку та на умовах, визначених цим договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах цього договору.

Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти.

Однак, відповідач, передбачені кредитним договором зобов`язання щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом належним чином не виконала, внаслідок чого у відповідача перед банком виникла заборгованість, яка станом на 20.09.2021 становить 62 979,14 грн., яка складається з простроченого тіла кредиту в розмірі 55 020,77 грн., з заборгованості по відсоткам за користуванням кредитом в розмірі 6 565,83 грн. та з овердрафту в розмірі 1 392,54 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом у гривні.

20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" було укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача.

Таким чином, ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" набуло статусу кредитора за кредитним договором від 22.02.2018, укладеним між AT «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, оскільки судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе за договором зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у заявленому розмірі, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028,00 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.

Так, до інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Також, із положень ч.ч. 1-4 ст.137 ЦПК України, слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 751/3840/15-ц від 20.09.2018 р. суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 7 100 грн. суду надано копії: договору про надання правничої допомоги № 05-10/23 від 05.10.2023, який було укладено між адвокатом Макєєвим В.М. та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», в особі директора Наваренко В.Г., Акт №1 приймання-передачі наданих послуг 07.03.2024, платіжну інструкцію № 1132 від 07.03.2024 про сплату гонорару у розмірі 7 100,00 грн.

При цьому, надані представником позивача Договір та платіжна інструкція не містять посилань, що послуги були надані адвокатом клієнту саме в межах представництва інтересів клієнта щодо стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 за договором від 22.02.2018.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень позивачем вищевказані докази, зокрема Договір та платіжна інструкція на підтвердження витрат на правничу допомогу надавались до інших справ, зокрема у справах №№ 585/2680/24, 595/1042/24, 464/4698/24, 619/4799/24, 553/2162/24, 592/10039/24, 536/1694/24, 544/1349/24.

Таким чином, розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в рамках цивільної справи № 643/6534/24 суд вважає не доведеним, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 7 100,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», , місце знаходження: м. Київ, пл. Солом`янська, 2, заборгованість за Кредитним договором від 22.02.2018 в розмірі 62 979 (шістдесят дві тисячі дев`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 14 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», , місце знаходження: м. Київ, пл. Солом`янська, 2, сплачений судовий збір у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Суддя Харченко А.М.