КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/3809/23
Провадження № 2/488/529/24 р.
14.10.2024 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,
за участю секретаря Волошиної Я.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності на земельну ділянку,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 19.11.1993 р. на ім`я відповідача ОСОБА_2 було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,10 га, що розташована на території м. Миколаєва, Корабельний район для індивідуального житлового будівництва.
В подальшому відповідачем на даній земельній ділянці було побудовано житловий будинок АДРЕСА_2 .
21.12.2000 р. відповідач ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Козленок С.І., продав вищезазначений житловий будинок ОСОБА_3 , яка, в свою чергу, подарувала цей житловий будинок, на підставі договору дарування від 21.12.2000 року, позивачу.
Таким чином, на теперішній час позивач є власником житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами та будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказаний житловий будинок, розташований на земельній ділянці, площею 0,10 га, яка відповідно до Державного акту про право приватної власності на землю від 19.11.1993 року, належить відповідачу ОСОБА_2 .
Тобто, при укладанні договору купівлі продажу від 21.12.2000 р. та при укладанні договору дарування від 21.12.2000 р. не було зазначено про перехід права власності на земельну ділянку разом із правом власності на житловий будинок, який розташований на цій ділянці.
Так, з моменту набуття власності на житловий будинок і до теперішнього часу, даною земельною ділянкою користується лише позивач.
На теперішній час позивач позбавлений можливості розпоряджатися земельною ділянкою, оскільки, при посвідченні вищевказаного договору дарування не було вирішено питання про перехід права власності на земельну ділянку новому власнику.
В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення, доказів про поважність причин неявки суду не надав.
Третя особа ОСОБА_3 також у судове засідання не з`явилася, була належним чином та своєчасно повідомлена про час та місце судового засідання, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення, доказів про поважність причин неявки суду не надала.
Враховуючи викладене, та зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів.
Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 належить житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 21.12.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Козленок С.І., зареєстрований в реєстрі за № 2241 (а.с.5).
Житловий будинок, розташований на земельній ділянці, площею 0,10 га, яка, відповідно до Державного акту про право приватної власності на землю від 19.11.1993 року (а.с.6), належить відповідачу ОСОБА_2 .
Тобто, при укладанні договору купівлі продажу від 21.12.2000 р. та при укладанні договору дарування від 21.12.2000 р. не було зазначено про перехід права власності на земельну ділянку разом із правом власності на житловий будинок, який розташований на цій ділянці, а просто відбулася фактична передача речі та передача правовстановлюючого документа - Державного акту про право приватної власності на землю.
За змістом статті 377 Цивільного кодексу України, частини першої та другої статті 120 Земельного Кодексу, які діють на даний час, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За ними визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК у поєднанні з нормою статті 125 ЗК слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
Таким чином, аналіз змісту норм статті 120 ЗК та статті 377 ЦК у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.
Отже в такому випадку діє принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.
Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом частини другої статті 16 ЦК, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.
В свою чергу стосовно права постійного користування земельними ділянками діє механізм захисту, гарантований статтями 13, 14, 41, 55 Конституції України.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-
Позов - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Копію заочного рішення направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 - зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Центральним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 29.11.1996р., код платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 - останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 30.07.2002р.
Третя особа: ОСОБА_3 адреса: АДРЕСА_4 .
Суддя Л.І. Селіщева