Постанова

Іменем України

01 липня2024 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/11156/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва

від 11 березня 2024 року

в складі судді Хоменко В. С.

у цивільній справі №752/22259/23 Голосіївського районного суду м. Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 001"

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг

У С Т А Н О В И В:

В жовтні 2023 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 001" (далі - ТОВ "Форвард Київ-Сервіс 001", Товариство) звернувся до суду з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконує взятих на себе зобов'язань щодо сплати коштів за отримані послуги за першим Договором №119 від 01.12.2016 про надання послуг з управління будинком, об'єктами благоустрою та прибудинковою територією житлового будинку та за другим Договором №119 від 01.12.2016 про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території житлового будинку, просив стягнути з останньої заборгованість за період з 30.06.2020 по 25.09.2022 у розмірі 37 355,03 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 березня 2024 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

В обгрунтування апеляційної скарги вказувала, що не відповідає наявним в матеріалах справи доказам висновок суду першої інстанції про те, що заборгованість утворилась за період з 30.06.2020 по 25.09.2022, оскільки і в позовній заяві, і в рішенні суду зазначено, що з 08.09.2022 позивач припинив надавати послуги.

Вказувала, що не відповідає матеріалам справи і зазначена позивачем дата виникнення заборгованості - 30.06.2020, оскільки відсутні належні докази на підтвердження даної обставини. Зауважила, що в долучених позивачем доказах, зокрема акті звірки взаємних розрахунків зазначено, що вартість житлово-комунальних послуг за червень 2020 року становить 14 815,19 грн, проте відсутні будь-які математичні чи бухгалтерські розрахунки визначення боргу за цей місяць саме в такому розмірі або тарифи, на підставі яких можливо обрахувати таку заборгованість.

Суд не врахува, що позивачем не було долучено Додатку №1 до договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території житлового будинку від 01.12.2016, який є його невід'ємною частиною, та в якому визначено перелік та вартість послуг, які надаються виконавцем послуг споживачу.

Вважала, що за таких обставин позивач не довів розміру плати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території; позивач не надав доказів направлення їй будь-яких додаткових угод про внесення змін до договорів, укладених 01.12.2016.

Зазначила, що наданий позивачем акт звірки взаємних розрахунків не погоджений нею, тому не може бути належним доказом підтвердження заборгованості.

Суд не звернув уваги, що наданий позивачем наказ №11/21 від 30.01.2019 про встановлення тарифів встановлює тариф лише на лютий 2019 року, що поза межами спірного періоду. А висновок суду, що тарифи з того часу не змінювалися є припущеннями.

Поза увагою суду лишилася і та обставина, що у наказі від 30.01.2019 встановлено місячну вартість послуг з охорони об'єкту в розмірі 150 грн, що взагалі не передбачено жодним договором, а також не відноситься до послуг управління будинком.

Суд не врахував, що позивачем не надано до позовної заяви розрахунку заборгованості, не наведено обрахувань заборгованості позивачем і в позовній заяві.

В рішенні судом не наведено мотивів не врахування доводів відповідача, наведених у відзиві на позовну заяву.

Суд, мотивуючи відмову в застосуванні позовної давності, не проаналізував обставини та не надав їм відповідної правової оцінки, а лише обмежився датою звернення позивача до суду з даним позовом.

Крім того, як на підставу скасування рішення суду посилалася на те, що суд взято до уваги наданий позивачем документ на російській мові "виписка по банківському рахунку", який не перекладно на українську мову.

Також в обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд залишив поза увагою ту обставину, що позивач не надіслав їй відповіді на відзив, що позбавило її права подати заперечення на відповідь на відзив та відповідно призвело до порушення основного принципу цивільного судочинства - змагальності сторін.

За наведених обставин просила скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 березня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідачка повідомлена про розгляд її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 11.03.2024 в порядку письмового провадження без виклику сторін шляхом отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням (а. с. 150).

Позивач також належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги відповідачки на рішення суду від 11.03.2024 в порядку письмового провадження без виклику сторін шляхом доставки до електронного кабінету в системі "Електронний суд" копії ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги (а. с. 149).

Від позивача не надходило відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без виклику учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Колегія суддів дослідила матеріали справи, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, є обов`язком споживача таких послуг, згідно пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно статті 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Статтею 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюються з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня 2006 року, власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

ТОВ «Форвард Київ-Сервіс 001» є юридичною особою, предметом діяльності якої, зокрема, є надання житлово-комунальних послуг мешканцям будинку АДРЕСА_2 .

01 грудня 2016 року між сторонами укладено Договір №119 про надання послуг з управління будинком, об`єктами благоустрою та прибудинковою територією житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Також 01 грудня 2016 року між сторонами укладено Договір №119 про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території житлового будинку на АДРЕСА_2 .

В Додатку №1 до Договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території визначено вартість послуг за 1 кв.м. та значено, що загальна площі квартири складає 79,2 кв.м. Даний додаток надано відповідачем до відзиву на позовну заяву.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що Додаток №1 до Договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території не було надано саме позивачем не можуть бути підставою для скасування рішення суду через не подання відповідачем доказів вартості послуг, що надавалися.

До того ж, не надання позивачем вищевказаного Додатку не може бути підставою для скасування рішення суду і виходячи з того, що визначені в цьому Додатку тарифи не були дійсними у період за який нарахована заборгованість.

Так, наказом №11/21 від 30.01.2019 ТОВ "Форвард Київ-Сервіс 001" на лютий 2019 року затверджено нові тарифи по АДРЕСА_2 .

Зокрема даним наказом визначено наступні послуги та їх вартість, а саме на утримання будинку та прибудинкової території:

1) прибирання прибудинкової території - 0,57 грн/м2;

2) прибирання місць загального користування та сходових клітин - 1,04 грн/м2;

3) освітлення місць загального користування - 1,17 грн/м2;

4) витрати з технічного обслуговування внутрішньобудинкових мереж - 0,89 грн/м2;

5) енергопостачання ліфтів - 0,85 грн/м2;

6) вивезення твердих побутових відходів - 0,39 грн/м2;

7) технічне обслуговування ППА та ДВ - 0,57 грн/м2;

8) технічне обслуговування ліфтів - 0,66 грн/м2;

9) витрати на обслуговування СКД - 0,57 грн/м2.

Разом тариф на утримання будинку та прибудинкової території становить 6,71 грн/м2.

Тариф на управління будинком та прибудинковою територією становить 2,40 грн/м2, тариф на житлово-комунальні послуги, а саме послуги з охорони об'єкту становить 150 грн на місяць.

Доводи апеляційної скарги про те, що наказ №11/21 від 30.01.2019 визнача тариф лише на лютий 2019 року колегія судді відхиляє, оскільки матеріали справи не містять доказів, що з січня 2019 року тарифи було змінено. А в укладених між сторонами договорах визначено, що вартість послуг управителя може бути змінена шляхом укладення відповідного договору, а також в інший спосіб.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що здійснював розрахунок за надані житлово-комунальні послуги, виходячи із загальної площі квартири відповідачки - 79,2 кв.м. помноженої на вартість тарифу, зазначеного в наказі №11/21 від 30.01.2019, та надсилав останній відповідні рахунки.

Згідно Акту звірки взаємних розрахунків за період з 30.06.2020-16.02.2023 у ОСОБА_1 за період з червня 2020 року по 25.09.2022 наявна заборгованість у розмірі 37 355,03 грн.

22 лютого 2023 року позивачем відправлено на поштову та електронну адресу відповідачки лист-повідомлення №10.2002-2023, до якого долучені: два підписаних примірника додаткової угоди №1 до договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території житлового будинку на АДРЕСА_2 №119 від 01.12.2016, два підписаних примірника додаткової угоди №1 до договору про надання послуг із управління будинком, об`єктами благоустрою та прибудинковою територією житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 №119 від 01.12.2016, та два примірники акта звірки розрахунків за період з 30.06.2020 по 16.02.2023.

З метою вирішення усіх юридичних і фінансових питань позивач просив відповідача підписати вказані додаткові угоди та акти звірки взаємних розрахунків, а також протягом 3-х днів з моменту отримання цього листа оплатити вказану суму заборгованості.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 повернула підписані додаткові угоди та акт звірки.

Доводи апеляційної скарги, що позивач не надав доказів надсилання ОСОБА_1 додаткових догорів до укладених 01.12.2016 договорів та актіу звірки спростовуються матеріалами справи (а. с. 10-11).

Доводи апеляційної скарги, що акт звірки взаєморозрахунків не погоджений ОСОБА_1 не спростовує в останньої наявності заборгованості перед позивачем за отримані житлово-комунальні послуги, оскільки сам факт підписання боржником акту звірки взаєморозрахунків лише свідчить про визнання суми боргу та перериванння строку позовної давності, про що неодноразово вказувалося Верховним Судом в своїх постановах.

З урахуванням всього вище викладеного колегія суддів вважає, що не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про не доведеність позивачем розміру плати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

В позовній заяві позивач зазначив, що починаючи з 08.09.2022, він припинив надавати послуги за договорами від 01.12.2016, у зв`язку з передачею функцій управління будинку управляючій компанії - ТОВ «ДімПро» на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 31.08.2022, який вступив в дію з 01.09.2022.

Матеріали справи не містять актів-претензій на адресу ТОВ "Форвард Київ-Сервіс 001" щодо ненадання чи неналежного надання житлово-комунальних послуг. Також в матеріалах справи відсутні докази, що житлово-комунальні послуги надавалися ОСОБА_1 іншою особою, відмінною від позивача.

Доказів відсутності заборгованості (сплати комунальних послуг) відповідачем не надано.

Установивши, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , яка отримала надані ТОВ "Форвард Київ-Сервіс 001" житлово-комунальні послуги, однак неналежним чином виконувала зобов'язання щодо оплати за такі послуги, а також врахувавши відсутність в матеріалах справи доказів, які спростовують надання позивачем житлово-комунальних послуг або надання їх неналежної якості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за отримані житлово-комунальні послуги.

Доводи апеляційної скарги, щодо не наведення в позовній заяві розрахунку боргу та не зазначення його в рішенні колегія суддів ввжає безпідставними, оскільки як і в позовній заяві, так і в мотивувальній частині рішення зазначено, що розрахунок заборгованості здійснювався позивачем, виходячи із площі квартири відповідачки. А не зазначенння безпосередньо обрахунків не може свідчити про відсутність такої заборгованості.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом не враховано доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, оскільки в оскаржуваному рішенні, а саме в описовій частині зазначено про подання відповідачем відзиву на позовну заяву, а в мотивувальній частині наведено мотиви не прийняття до уваги доводів відповідачки.

Доводи апеляційної скарги, що позивач надав недопустимий наказ "виписку з банківського рахунку" на російській мові без перекладу на українську мову, який враховано судом при ухваленні рішення, не спростовують обставин наявності заборгованості та відповідно не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки як вказує позивач, даний доказ підтверджує лише часткову сплату ОСОБА_1 за житлово-комунальні послуги.

Щодо доводів апеляційної скарги, що суд належним чином не мотивував відмову у застосуванні строку позовної давності колегія суддів зазначає, що такі аргументи скаржника є безпідставними.

Так, як вбачається з мотивувальної частини рішення суд першої інстанції навів норми матеріального права, які передбачають підстави для застосування строку позовної давності (ст. 257, 258 ЦК), послався на положення Закону України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, а також встановив дату звернення позивача до суду з даним позовом і дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги заявлені в межах строку позовної давності.

Доводи скаржниці, що вона була позбавлена права подати заперечення на відповідь на відзив через не надсилання їй позивачем відповіді на відзив колегія суддів вважає недоречними, оскільки матеріалами справи підтверджується, що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 08.01.2024 через систему "Електронний суд" подав до суду заперечення на відповідь на відзив (а. с. 100-107).

Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги, щодо розміру заборгованості за житлово-комунальні послуги, який підлягає стягненню, враховуючи наступне.

Як вже вказувалося вище, звертаючись до суду з даним позовом ТОВ "Форвард Київ-Сервіс 001" просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 37 355,03 грн, яка утворилася за період з 30.06.2020 по 25.09.2022.

На підтвердження розміру заборгованості позивач надав Акт звірки розрахунків, про який також згадувалося вище. В даному Акті міститься інформація про нарахування вартості послуг за кожний місяць.

Беручи до уваги тарифи, які визначені в наказі №11/21 від 30.01.2019, помножених на загальну площу квартири відповідачки (79,2 кв.м.), то вартість наданих позивачем послуг у спірний період за кожний місяць становила 871,51 грн ((6,71х79,2=531,43)+(2,40х79,2=190,08)+150).

З Акту звірки розрахунків вбачається, що починаючи з липня 2020 по серпень 2021 року вартість послуг за кожний місяць становить 871,51 грн; у вересні 2021 року - 835,08 грн; з жовтня 2021 року по березень 2022 року - 854,09 грн за кожний місяць; з квітня 2022 року по серпень 2022 року - 836,66 грн за кожний місяць і у вересні 2022 року - 195,78 грн.

Ткож з Акту звірки розрахунків вбачається, що у червні 2020 року вартість послуг за місяць становить 14 815,19 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які місять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують вартість послуг у червні 2020 року в розмірі 14 815,19 грн.

З наведеного слідує, що вартість послуг в червні 2020 року становить 871,51 грн, виходячи з доказів, якими встановлено вартість послуг та площі квартири відповідачки.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність заборгованості в розмірі 37 355,03 грн.

Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вищевказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості в сумі 37 355,03 грн.

З урахуванням наведеного розмір заборгованості становитиме 23 411 грн 35 коп (37355,03-14815,19+871,51 грн).

При цьому, колегія суддів зауважує, що у вересні 2022 року, коли позивач припинив надавати послуги з управління будинком, заборгованість нарахована до дати припинення надання послуг, тобто до 08.09.2022, та становить суму 195,78 грн. Тому, доводи апеляційної скарги щодо зазначення періоду до 25.09.2022 не впливають на розмір заборгованості.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в силу вимог ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру заборгованості шляхом зменшення суми заборгованості з 37 355,03 грн до 23 411,35 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює і розподіл судових витрат.

За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 684 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №615 від 13.07.2023.

За подання апеляційної скарги відповідачкою також сплачено судовий збір в сумі 4 026 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 17.01.2024.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, то судові витрати понесені сторонами покладаються на них пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, враховуючи загальний розмір задоволених позовних вимог 23 411,35 грн, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 1 682,06 грн, а з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати в сумі 1 502,91 грн.

З наведеного слідує, що на відповідачку покладається більша сума судових витрат.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про зобов'язання ОСОБА_1 сплатити ТОВ "Форвард Київ-Сервіс 001" різницю суми судових витрат, які покладаються на сторін, у розмірі 179,15 грн (1682,06-1502,91).

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 березня 2024 року в частині розміру заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг - змінити.

Зменшити розмір заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з 37 355 грн 03 коп. до 23 411 грн 35 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 001" судові витрати у розмірі 179 грн 15 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 001": ; місцезнаходження: м. Київ, вул. Драгомирова, будинок №2А.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська