КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М. МИКОЛАЄВА
Справа № 488/2840/23
Провадження № 2-з/488/23/24
УХВАЛА

Іменем України

21.06.2024 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду міста Миколаєва Чернявська Я.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки і піклування Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей Веселинівської селищної ради Миколаївської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки і піклування Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Корабельного районного суду міста Миколаєва перебуває цивільна справа за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки і піклування Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей Веселинівської селищної ради Миколаївської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, в якій позивач просить визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її матір`ю, ОСОБА_2 , та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки і піклування Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, в якій останній просить суд визначити місце проживання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її батьком, ОСОБА_1 .

19.06.2024 р. на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду в провадження судді надійшла заява позивача за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 : 1) надавати можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_3 , у тому числі і за місцем проживання батька, на Різдво (25 грудня з 10 години 00 хвилин), в день народження ОСОБА_3 (13 січня з 10 години 00 хвилин), на Новий Рік (31 грудня з 10 години 00 хвилин), на 8 березня 2024 року з 10 години 00 хвилин, до 19 години 00 хвилин наступного дня після вказаних дат; 2) надавати можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_3 у тому числі і за місцем проживання батька в період щорічної відпустки ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, доходжу наступного висновку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Види забезпечення позову визначено статтею 150 ЦПК України та мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п.3 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Cудом встановлено, що між сторонами справи склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача за зустрічним позовом регулярно спілкуватися з донькою.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до статті 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Крім того, суд також враховує, що судове рішення про визначення місця проживання дитини спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька).

Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини.

Оцінивши доводи позивача за зустрічним позовом щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з метою дотримання справедливої рівноваги інтересів батьків та їх дитини, з урахуванням віку дитини, суд не знайшов підстав, які б свідчили про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та неможливості у зв`язку з цим батькові ОСОБА_1 спільно провести час із малолітньою дитиною у період зимових та новорічних свят, про які просить позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 .

Ухвалення судом рішення про зобов`язання матері дитини, ОСОБА_2 , надати батькові дитини, ОСОБА_1 , можливість спільного проведення часу, у тому числі і за місцем проживання батька, на всі новорічні свята, зокрема Різдво 25.12.2024р, Новий Рік 31.12.2024 р, День народження доньки ОСОБА_4 13.01.2025 р. та свято 8 березня 2025 р., починаючи з 10 години ранку вказаних святкових днів та до 19 години вечора наступних днів, не буде сприяти дотриманню справедливої рівноваги інтересів батьків та поставить сторін по справі, як батьків малолітньої ОСОБА_3 , у нерівні права один до одного.

Суд також приймає до уваги той факт, що наразі червень місяць та відсутні передумови для більш тривалого розгляду справи судом, за умови добросовісної поведінки сторін у справі, а тому вважає, що вирішення питання про забезпечення позову шляхом надання можливості безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період зимових новорічних свят є передчасним.

За такого у задоволенні заяви у даній частині слід відмовити.

Що стосується питання надання можливості безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_5 , 2020 р.н., у тому числі і за місцем проживання батька, у період щорічної відпустки ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Так, обґрунтовуючи свої вимоги у даній частині ОСОБА_1 не визначає конкретний або навіть орієнтовний період вибуття у відпустку, вказуючи що немає заздалегідь встановленої особи, яка б його замінила та неможливість встановлення такого періоду через залежність такої обставини від багатьох факторів.

Проте, вказані твердження суд сприймає критично.

Так, право на відпочинок всім працівникам гарантовано статтею 45 Конституції України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП), Законом України «Про відпустки», Законом України "Про прокуратуру" та іншими нормативно-правовими актами.

Надання відпусток в органах прокуратури має свої особливості з урахуванням спеціального законодавства.

Керівники прокуратур усіх рівнів забезпечують надання щорічних, додаткових та інших відпусток працівникам прокуратури відповідно до вимог КЗпП, Законів України «Про прокуратуру», «Про відпустки», «Про державну службу», «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та інших нормативно-правових актів.

Черговість надання працівникам щорічних відпусток визначається графіком (ст. 79 КЗпП). Графік надання щорічних відпусток затверджується наказом керівника відповідного органу прокуратури, який наділений повноваженнями надавати відпустку працівнику (в Офісі Генерального прокурора - Генеральний прокурор, в обласній прокуратурі та стосовно прокурорів окружних прокуратур - керівник обласної прокуратури, стосовно інших працівників окружної прокуратури (крім прокурорів) - керівник окружної прокуратури), за погодженням із виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) і доводиться до відома всіх працівників. Графік відпусток складається наприкінці кожного року на наступний календарний рік не пізніше 15 грудня. Графіком визначається місяць початку використання відпустки або її основної частини. При складанні графіків ураховують службові інтереси, особисті інтереси працівників та можливості для їхнього відпочинку.

З названого вбачається, що відповідно до вимог чинного законодавства, для співробітників Миколаївської обласної прокуратури має бути затверджений графік відпусток на 2024 рік із зазначенням принаймні приблизного періоду вибуття у відпустку ОСОБА_1 проте, про такий період заявником у заяві про забезпечення позову не зазначено.

Крім того, така невизначеність у періоді вибуття у відпустку зможе спричинити конфлікт та нерівність прав батьків дитини - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 щодо спільного проведення часу з малолітньою донькою ОСОБА_4 , 2020 р.н., оскільки мати дитини, ОСОБА_2 , також може вибути у відпустку у період, що може співпати з періодом відпустки ОСОБА_1 .

Отже така невизначеність стосовно періодів перебування у відпустках обох батьків дитини може мати наслідком порушенню їх прав на рівноцінне спілкування малолітньої дитини з батьками у період перебування у відпустці кожного з них.

Суд також приймає до уваги, що заявник (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 у своїй заяві про забезпечення позову вказував, що в серпні минулого року 2 тижні його щорічної відпустки провів разом з донькою ОСОБА_4 , що свідчить про можливість досягнення згоди з цього питання між батьками ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне відмовити заявнику ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Підстав щодо обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 149-153, 157, 258- 260, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки і піклування Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей Веселинівської селищної ради Миколаївської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки і піклування Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком - відмовити.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: Я. А. Чернявська