Провадження № 2/761/9047/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

14 жовтня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Матвєєва Ю.О. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Wizz Air Hungary Ltd в особі Представництва Візз Ейр Хангарі Лтд. про захист прав споживача та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Wizz Air Hungary Ltd в особі Представництва Візз Ейр Хангарі Лтд. про захист прав споживача та стягнення коштів у розмірі 35269,45 грн., моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22.05.2024р. через АТ «Укрсиббанк» позивач ОСОБА_1 банківським переказом оплатила бронювання OWSUYH. У зв`язку з тим, що на її особистий кабінет не надійшло підтвердження бронювання, після спілкування з оператором була вимушена знову провести оплату. Того ж дня, позивач направив скаргу про повернення її раніше сплачених коштів. Однак грошові кошти відповідачем так і не були повернуті, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

19.08.2024 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Матвєєвій Ю.О.

Ухвалою суду від 20.08.2024 року вищевказану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

20.08.2024 року недоліки було усунуто.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 серпня 2024 р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Позивач до судового засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений в передбаченому законом порядку, своїм правом подання відзиву не скористався.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, суд, керуючись ч.2 ст.247 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, керуючись вимогами ст.ст.130, 280 ЦПК України вважає за можливим заслухати справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 22 травня 2024 року позивач банківським переказом оплатила бронювання OWSUYH банківським переказом зі свого рахунку в АТ «Укрсиббанк», що підтверджується платіжною інструкцією № 372 від 22.05.2024 року на суму 34 300 грн.

Станом на 29 травня 2024 року на особистий кабінет позивача не надійшло підтвердження бронювання, у зв`язку з цим ОСОБА_1 звернулася до оператора відповідача, який в телефонній розмові запропонував провести повторну оплату цього ж бронювання.

Після повторної оплати, позивач отримала підтвердження бронювання у цей же день.

За рекомендацією оператора позивач подала скаргу на сайті відповідача про повернення коштів, оплачених 22 травня 2024 року банківським переказом грошових коштів розмірі 34 300 грн.

30.05.2024 року позивач отримала на електронну пошту лист про те, що на протязі 10 робочих днів на її банківський рахунок надійде відшкодування раніше сплачених грошових коштів.

В подальшому, в період з червня 2024 року по липень 2024 року Позивач неодноразово вживала заходи щодо звернення до Відповідача з вимогою про повернення вказаної вище суми грошових коштів, втім останній станом на 13.06.2024 року так і не повернув кошти.

Наведене свідчить про те, що між сторонами виник спір, який випливає з договірних відносин щодо надання транспортних послуг та з приводу захисту прав споживачів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 Повітряного кодексу України повітряні перевезення виконуються на підставі договору між авіаперевізником та пасажиром або вантажовідправником.

Документами на повітряне перевезення є квиток (паперовий або електронний) - при перевезенні пасажира ) (п. 1 ч. 3ст. 98 Повітряного кодексу України).

Згідно з п.п. 1, 4 глави 1 розділу XVIII Авіаційних правил України повернення коштів за невикористаний квиток (його частину) авіаперевізник здійснює за місцем придбання квитка або в головному офісі авіаперевізника (офісі з продажу перевезень авіаперевізника) і в тій валюті, у якій квиток було оплачено. Повернення коштів в Україні авіаперевізник здійснює в національній валюті. Повернення коштів у представництвах авіаперевізника в інших країнах здійснюється відповідно до законодавства країни місцезнаходження представництва. У разі якщо оплату було здійснено електронними засобами переказу коштів (банківською карткою), кошти повертаються на платіжну картку, з якої було здійснено платіж за квиток. Повернення коштів здійснюється, зокрема, на рахунок власника банківської картки, якою оплачено перевезення (у разі припинення діяльності банку перерахування коштів може бути здійснено на рахунок в іншому банку).

Відповідно до п. 5 глави 1 розділу XVIII Авіаційних правил України повернення коштів авіаперевізник здійснює у день розірвання договору повітряного перевезення (пред`явлення квитків до каси за місцем їх оформлення, отримання авіаперевізником інформації від пасажира щодо бажання повернути кошти за невикористане повітряне перевезення, оформлене електронним квитком), а в разі неможливості повернути кошти у день розірвання договору повітряного перевезення - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Строк повернення коштів розраховується з дня, наступного за днем отримання авіаперевізником або агентом з продажу документів, необхідних для здійснення операції повернення коштів.

Отже, відповідач зобов`язаний був повернути позивачу грошові кошти на платіжну картку, з якої позивачем були оплачені квитки, або повідомити позивача про причину неповернення грошових коштів.

Враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, відповідач, наведені позивачем доводи і докази не спростував, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем не надав, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо повернення коштів, сплачених у розмірі 34300,00 грн.

З приводу стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3% річних, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями статей 526, 530, 611 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (п. 2 ст. 625 ЦК України).

У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, відповідач зобов`язаний сплатити на користь ОСОБА_1 3% річних за період з 01.06.2024 року по 15.08.2024 року у розмірі 214,85 грн. та інфляційні втрати у розмірі 754,60 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., слід зазначити наступне.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови).

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (постанова Верховного Суду від 21.04.2021 р. у справі № 308/3695/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., позивач зазначала, що вона зазнала психологічних страждань, душевних хвилювань, а також в необхідності докладання додаткових зусиль по поверненню коштів

Враховуючи характер правопорушення та його наслідки, обсяг страждань позивача, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат.

Згідно з положеннями ч. ч. 1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Наявність договірних відносин між адвокатом Кравченко О.В. та ОСОБА_1 підтверджується договором про надання правової допомоги від 05 липня 2024 року.

У пункті 4 вказаного Договору його сторони погодили, що послуги адвоката з надання правової допомоги у цій справі - складає 15000,00 грн.

Згідно виписки по надходженням по картці від 11.10.2024 року, Кравченко О.В. отримала грошовий переказ в сумі 15000,00 грн. з коментарем до платежу " ОСОБА_1 правнича допомога, справа № 761/30540/24". Між тим, доказів, що цей переказ був здійснений самою позивачкою, суду не надано.

При цьому, акти виконаних робіт, акти приймання-передачі наданих послугу матеріалах справи відсутні, що унеможливлює визначення розміру витрат на правничу допомогу судом з метою розподілу. При цьому слід враховувати, що наведений в договорі про надання правничої допомоги від 05 липня 2024 року перелік послуг, а також виписка по рахунку не є доказом щодо обсягу фактично наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного суду від 27.07.2021 року у цивільній справі № 671/1957/20.

Враховуючи те, що витрати, зазначені позивачем не підтверджені належними та допустимими доказами, суд вважає, що стягнення судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу в цій частині не підлягає задоволенню.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» позивач під час подання позову був звільнений від сплати судового збору.

Тому, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ЗУ «Про захист прав споживачі», Повітряним кодексом України, ст. 15, 509, 526, 527,625,627, 633, ЦК України, ст. ст. 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 263, 265, 280, 285, 289 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Wizz Air Hungary Ltd в особі Представництва Візз Ейр Хангарі Лтд. про захист прав споживача та стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з Wizz Air Hungary Ltd в особі Представництва Візз Ейр Хангарі Лтд. () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти у загальному розмірі 35269,45 грн.

Стягнути з Wizz Air Hungary Ltd в особі Представництва Візз Ейр Хангарі Лтд. () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Стягнути з Wizz Air Hungary Ltd в особі Представництва Візз Ейр Хангарі Лтд. () на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.О. Матвєєва

14 жовтня 2024 року