ПОСТАНОВА

Іменем України

15 листопада 2024 року м. Кропивницький

справа № 523/11413/24

провадження № 22-ц/4809/1566/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк», від імені якого діє представник адвокат Юрченко Олександр Валерійович,на ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області (суддя Назаренко К. П.) від 10.09.2024,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст заявлених вимог

18.06.2024 Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «А-Банк») шляхом направлення засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» (рекомендоване повідомлення № 998) звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.04.2019 у розмірі 194 891,49 грн, яка станом на 05.06.2024 складається з наступного: 133 265,13 грн заборгованість за кредитом; 61 626,36 заборгованість по відсотках.

2.Щодо підсудності справи

11.07.2024 ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси цивільну справу № 523/11413/24 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгогваноісті передано за підсудністю на розгляд Новоукраїнському районному суду Кіровоградської області.

12.08.2024 ухвалою Новоукраїнськуого районного суду Кіровоградської області вказану справу № 523/11413/24 направлено за підсудністю до Маловисківського районного суду Кіровоградської області.

3. Короткий зміст судових рішень

10.09.2024 ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області позовну заяву Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягення заборгованості повернуто позивачу разом із доданими до неї документами.

Ухвала суду мотивована тим, що позовна заява підписана ОСОБА_2 , який діє від імені позивача АТ «А-Банк» на підставі довіреності від 23.01.2024 (копія), натомість доказів, що останній може здійснювати самопредставництво або є адвокатом до позовної заяви не додано. Встановити, що ОСОБА_2 діє в порядку самопредставництва Банку із витягу Статусу, доданого до позовної заяв, теж не є можливим. Таким чином, суд виснував, що вказану позовну заяву подано особою, якою не підтверджено процесуальної дієздатності, а тому на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК така заява підлягає поверненню.

4. Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарзі Акцонерне товариство «Акцент-Банк» просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградсбької області від 10.09.2024, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права. Зазначається, що Банк при зверненні до суду першої інстанції керувався положеннями процесуального закону та просив розглянути справу, яка є малозначною, що дає право представляти юридичну особу не лише адвокату чи представнику в порядку самопредставництва, а й представнику за довіреністю, на що суд першої інстанції не звернув уваги, чим обмежив позивача у праві на звернення до суду.

4. Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.

5. Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену в пункті 6 частини 1 статті 353 цього Кодексу (ухвала про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

6. Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам закону, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.

7. Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Отже, підставою для ухвалення оскаржуваного судового рішення стала відсутність доказів, що ОСОБА_2 може діяти від імені Бану в порядку самопредставництва.

З таким висновком колегія суддів апеляціного суд не погоджується з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Згідно зі ст. 1 ЦПК України цей Кодекс, зокрема, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача (ч. 7 ст. 177 ЦПК України).

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника (ч. 3 ст. 58 ЦПК України).

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Таким чином, процесуальний кодекс розмежовує такі юридичні категорії, як «само представництво» і «представництво».

Наведені вище положення законодавства передбачають можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи, як в порядку самопредставництва, так і іншими особами, як представниками юридичної особи.

За загальним правилом у теорії права, самопредставництво юридичної особи це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Аналіз наведених вище законодавчих положень дає підстави для висновку, що визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження (довіреності).

Водночас під час розглядуспорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність,за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу (ч. 2 ст. 60 ЦПК України).

Таким чином, у цивільному процесуальному законі встановлено конкретні випадки, у яких представником у суді, окрім адвоката чи законного представника, може бути інша особа, яка має відповідну цивільну процесуальну дієздатність.

Повноваження таких осіб відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62 ЦПК України мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України (в редакції, чинній на день звернення з позовом до суду першої інстанції) малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З 01.01.2024 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028,00 грн (ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»).

У справі, що переглядається 18.06.2024 АТ «А-Банк» звернулося до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 194891,49 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн х 100 = 302800 грн).

Отже, за законом на момент подачі позову ця справа була малозначною, на що суд першої інстанції не звернув уваги, а тому представництво АТ«А-Банк» у суді першої інстанції особою, яка не є адвокатом на підставі довіреності не суперечило вимогам цивільного процесуального закону та не потребувало здійснення представництва ОСОБА_2 в порядку самопредставництва.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.03.2024 у справі № 760/10973/21, від 10.01.2024 року у справі № 759/3868/23.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (1950) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, п. 22).

Суд першої інстанції наведене вище не врахував та дійшов помилкового висновку щодо відсутності повноважень представник Банку на підписання позовної заяви та її повернення заявнику.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Оскільки, суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, безпідставно застосоував положення п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, а тому постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

8. Щодо судових витрат

Згідно з п. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що після скасування оскаржуваної ухвали справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції, апеляційний суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10.09.2024 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

О. І. Чельник