Справа №443/1064/24
Провадження №2/443/506/24
РІШЕННЯ

іменем України

09 жовтня 2024 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Сулятичі в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2.35 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3230 від 25.04.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації №248 від 21.04.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською районною державною адміністрацією по Сидорівській сільській раді за №100.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,35 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3230 від 25.04.1997 року. Згідно довідки виконавчого комітету Журавненської селищної ради № 68 від 16.05.2024 року, ОСОБА_3 до дня смерті і на день смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 . Разом з ним постійно проживала та була зареєстрована його дружина ОСОБА_2 . У виконкомі Сидорівської сільської ради від померлого ОСОБА_3 заповіту не посвідчувалося. ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після його смерті. Зазначає, що на момент смерті ОСОБА_3 спадкоємцем першої черги спадкування за законом були вона та її матір - ОСОБА_2 . Вона спадщину після смерті батька не прийняла у жоден із передбачених законом способів. Натомість її матір проживала із батьком на час його смерті, не заявляла про відмову від спадщини, а тому фактично прийняла її, вступивши в управління та володіння спадковим майном, однак юридично своїх спадкових прав вона не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її матір ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сидорівської сільської ради, загальною площею 2,1847 га, що належали померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №039759 від 25.03.2003 року. Також у склад спадщини увійшло право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,35 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3230 від 25.04.1997 року, що вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , однак не оформила своїх спадкових прав. Її матір, на випадок своєї смерті, залишила заповіт від 08.05.20003 року в її користь. Вона звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва за заповітом після смерті матері, внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №546/2021, а 22.03.2024 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом відносно земельної ділянки площею 2,1847 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серія IЛВ №039759 від 25.03.2003 року.

13.06.2024 року вона звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору з метою одержання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно права на земельну частку (пай), однак постановою нотаріуса її було відмовлено. Причиною відмови стала відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), що знаходиться на території Сидорівської сільської ради Стрийського (Жидачівського) району Львівської області, що належала чоловікові ОСОБА_2 ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_2 , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 18.06.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 10.09.2024 року справу призначеного до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, просить позовні вимоги задоволити повністю.

Представник відповідача Журавненської селищної ради Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якого повідомляє про відсутність на час розгляду даної справи у суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення стосовно предмету даної заяви. Крім того просить суд розглянути дану справу без участі їхнього представника.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , 11.02.1939 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а.с.8).

Як видно із свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , 16.06.1973 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9).

Як видно з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , остання зареєстрована у АДРЕСА_2 , з 19.12.1979 року (а.с.5 на звороті).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_4 , виданим Сидорівською сільською радою Жидачівського району Львівської області 07.12.1996 року (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,35 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3230 від 25.04.1997 року (а.с.14).

За життя ОСОБА_3 , 08.07.1989 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Сидорівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 10, згідно якого останній все своє майно заповів ОСОБА_10 (а.с.39).

Згідно довідки виконавчого комітету Журавненської селищної ради № 68 від 16.05.2024 року, ОСОБА_3 до дня смерті і на день смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 . Разом з ним постійно проживала та була зареєстрована його дружина ОСОБА_2 . ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після його смерті (а.с.11).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_10 спадщину за заповітом після смертіОСОБА_3 а,померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 не прийняв, що підтверджується поданою ним письмовою заявою, яка міститься в матеріалах справи №332 (а.с.40).

Згідно вищевказаної заяви, ОСОБА_10 повідомляє Жидачівську ДНК про те, що йому відомо про відкриття спадщини після смерті його діда ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Строк на прийняття спадщини ним пропущено, продовжувати через судові органи не буде, так як на спадщину він не претендує і не суперечить відносно видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 .

Відповідно до положень ст.553 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.

Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Крім того, судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 були ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у жоден із передбачених законом способів не прийняла, що підтверджується матеріалами спадкової справи №332, заведеної після смерті ОСОБА_3 (а.с.30-45).

Зокрема, в матеріалах спадкової справи №332 наявні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , згідно яких останні повідомляють, що їм відомо про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Строк на прийняття спадщини ними пропущено, продовжувати через судові органи не будуть, так як на спадщину вони не претендують (а.с.41-42).

Натомість дружина покійного ОСОБА_2 звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого нотаріусом було заведено спадкову справу №332.

12.12.2002 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , що складається шести грошових вкладів з відповідними процентами та компенсаційними нарахуваннями, що знаходяться в Подорожненській філії №09 Жидачівського відділення Ощадного банку №6313 на рахунках №0102/0603, №2221/5810, №0623/0710, №4269, №4302, №4219, належних померлому на підставі довідки, виданої Жидачівським відділенням Ощадного банку за №2414 від 26.11.2002 року (а.с.45).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивачки що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_5 , виданим Сидорівською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 09.06.2003 року (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сидорівської сільської ради, загальною площею 2,1847 га, що належали померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №039759 від 25.03.2003 року (а.с.13).

Також у склад спадщини увійшло право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,35 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3230 від 25.04.1997 року, що вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , однак юридично не оформила своїх спадкових прав.

За життя ОСОБА_2 , 08.05.2003 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Сидорівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 42, згідно якого остання все своє майно заповіла дочці ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами спадкової справи №546/2021, яка заводилася після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом також встановлено, що крім позивачки, інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б претендували на обов`язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 не було, що підтверджується також матеріалами спадкової справи №546/2021.

ОСОБА_1 звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого нотаріусом було заведено спадкову справу №546/2021.

При цьому, як вбачається із матеріалів спадкової справи №546/2021 із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 зверталася тільки позивачка (а.с.1 матеріалів спадкової справи №546/2021).

22.03.2024 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , що складається земельних ділянок, що належали померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №039759 від 25.03.2003 року (а.с.13, а.с.27, 30 матеріалів спадкової справи №546/2021).

З метою оформлення права на спадкове майно за заповітом після смерті матері, а саме на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,35 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3230 від 25.04.1997 року, що остання фактично успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , однак юридично не оформила своїх спадкових прав, позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, постановою завідувача Жидачівської ДНК Львівської області Матусека В.В. №267/02-31 від 13.06.2024 року, ОСОБА_13 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її мами ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території Сидорівської сільської ради Стрийського району Львівської області, що належала чоловікові ОСОБА_2 ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_2 , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав і є спадковим майном (а.с.16).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Предметом спору у даній справі є право на земельні ділянки (пай), які знаходяться на території Сидорівськоїсільської ради Стрийського району Львівської області.

Оскільки, правовідносини з приводу спадкування виникли у червні 2003 року, то відповідно до Перехідних положень ЦК України 2003 року регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Стаття 534 ЦК УРСР 1963 року визначає, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.1 ст.550 ЦК УРСР).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права у порядку спадкування за заповітом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивач стверджує, що оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно втрачено.

Доказом того, що покійний ОСОБА_3 отримав право на середню земельну частку (пай), маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3230, зареєстрованого 25.04.1997 року, реєстраційний номер 100, площа земельної ділянки 2,35 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 21.04.1997 р. №248, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 19.04.2024 року (а.с.14).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_3 у відділі не зареєстровано.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на земельні частки (паї), які знаходяться на території Сидорівської сільської ради Стрийського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2.35 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3230 від 25.04.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації №248 від 21.04.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською районною державною адміністрацією по Сидорівській сільській раді за №100.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18 жовтня 2024 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка