Справа № 366/1872/24
Провадження № 2/366/596/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2024 смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі головуючої судді Слободян Н.П.,

з участю секретаря судового засідання Німченко Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження в залі суду смт. Іванків цивільну справу за позовом Керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», про скасування державної реєстрації земельної ділянки та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Керівник Вишгородської окружної прокуратури (далі Позивач, Прокурор) в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернувся в суд з негаторним позовом (а.с. 11-12 позовної заяви), у якому просив:

1. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0022 (далі спірна земельна ділянка) у Державному земельному кадастрі з одночасним припиненням усіх речових прав та їх обтяжень, зареєстрованих за ОСОБА_1 (далі Відповідач)

2. Усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження спірною земельною ділянкою лісогосподарського призначення, шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.07.2023 № 68283624 про реєстрацію права приватної власності Відповідача на спірну земельну ділянку.

3. Стягнути з відповідача на користь Київської обласної прокуратури сплачений судовий збір.

Позовні вимоги прокурора мотивовані таким.

Розпорядженням Іванківської районної державної адміністрації від 17.12.2007 № 1065 «Про затвердження проекту відводу земельних ділянок» (далі спірне розпорядження) затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1,9999 га на території Феневицької сільської ради за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства.

На підставі цього розпорядження, ОСОБА_2 отримала державний акт серії ЯЖ № 321261 на право власності на згадану земельну ділянку.

В подальшому, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 30.06.2024 № 454 відчужила земельну ділянку на користь Відповідача.

Однак, за матеріалами лісовпорядкування 2003 та 2014 років, спірна земельна ділянка частково накладається на землі лісогосподарського призначення, які розташовані у 108 кварталі Феневицького лісництва філії «Іванківське лісове господарство» ДСГП «Ліси України».

Таке накладення земельних ділянок підтверджується планово-картографічними матеріалами.

Наказом ДСГП «Ліси України» від 14.12.2022 № 18 створено філію підприємства «Іванківське лісове господарство» і ця філія є правонаступником ДП «Іванківське лісове господарство».

Прокурор стверджує, що спірна земельна ділянка незаконно передана у приватну власність за рахунок земель, що перебувають у постійному користуванні ДСГП «Ліси України», як правонаступника ДП «Іванківське лісове господарство» без виключення її з Державного лісового фонду, тобто спірним рішення Іванківської РДА, яким відведено спірну земельну ділянки у приватну власність без згоди землекористувача, без вилучення ділянки з постійного користування, без зміни цільового призначення, без розроблення і затвердження в установленому законом порядку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Внаслідок прийняття спірного розпорядження та у зв`язку з видачею державних актів на право власності на спірну земельну ділянку дійсний власник, Київська ОДА та землекористувач ДСГП «Ліси України» цієї земельної ділянки позбавлені можливості розпоряджатись і користуватись нею.

Рух справи

21.06.2024 позовна заява надійшла до суду.

26.06.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Перше судове засідання в порядку письмового провадження, призначене на 23.07.2024, відкладене на 17.09.2024 та 16.10.2024.

10.10.2024 Відповідачу відмовлено у переході розгляду справи зі спрощеного позовного провадження у загальне.

Позиції сторін

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивований тим, що прокурор не був позбавлений можливості оскаржити спірне розпорядження Іванківської РДА протягом 17 років, однак не робив цього, внаслідок чого пропустив строк на таке оскарження, а орган місцевого самоврядування не залучений до участі у справі як Відповідач. Спірне рішення Іванківської РДА є законним, а прокурор не надав доказів його незаконності.

Крім цього, надані прокурором докази не підтверджують те, що станом на час прийняття Іванківською РДА спірного розпорядження спірна земельна ділянка перебувала в складі земель лісогосподарського призначення.

Позивач відповідь на відзив не подав.

Встановлені судом обставини та застосовані норми права.

У зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені такі фактичні обставини справи.

Розпорядженням Іванківської районної державної адміністрації Київської області від 17.12.2007 № 1065 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу Феневицької сільської ради громадянам згідно з додатком.

Земельні ділянки розташовані за межами населених пунктів на території Феневицької сільської ради.

Вирішено передати у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 42,7500 га, за рахунок земель запасу Феневицької сільської ради громадянам згідно з додатком (а.с. 26 Т. 1)

Відповідно до додатку згаданого розпорядження, крім інших, земельна ділянка на території Феневицької сільської ради передана у власність ОСОБА_2 площею 2,0 га. (а.с. 27 Т. 1)

30.06.2023 ОСОБА_2 та Відповідач уклали договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Сорокою В.О., який зареєстровано в реєстрі за № 454, відповідно до якого ОСОБА_2 продала Відповідачу спірну земельну ділянку за грошові кошти у розмірі 80 500 грн. (а.с. 30-33 Т. 1)

Право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за Відповідачем на підставі згаданого договору купівлі-продажу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.07.2023 за № 68283624 (а.с. 28-29 Т. 1)

Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 14.12.2023, спірна земельна ділянка облікована за Відповідачем (а.с. 63 Т. 1)

Згідно з листом філії «Іванківське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» від 16.01.2024 та витягом з картографічної бази даних, спірна земельна ділянка частково накладається на землі 108 кварталу Феневицького лісництва. Інформація надана на основі аналізу накладень, виконаних ВО «Укрдержліспроект» у 2022 (а.с. 35-36 Т. 1).

Відповідно до листа секретаріату КМУ від 13.01.2024, на запит Вишгородської окружної прокуратури від 10.01.2024, КМУ рішень про погодження зміни цільового призначення, вилучення із постійного користування ДП «Іванківське лісове господарство» земельних ділянок із зазначеними у запиті кадастровими номерами не приймалось (а.с. 38)

Суд не приймає до уваги цей лист та визнає його неналежним доказом, оскільки в листі відсутня інформація, про які саме земельні ділянки йде мова, а запит прокурора, на який надано такий лист в матеріалах справи відсутній.

Згідно з листом Київської обласної військової адміністрації, за інформацією, наявною в департаменті КОДА за період з 2011-2024 розпорядження про вилучення з постійного користування ДП «Іванківське лісове господарство» та зміну цільового призначення, крім інших, спірно земельної ділянки , не видавались. Розпорядження КОДА, видані по 2010 рік включно, передані на зберігання до Державного архіву Київської області (а.с. 39-40 Т. 1)

Суд не приймає до уваги цей лист та визнає його неналежним доказом, оскільки в листі наявна інформація про надання розпоряджень про вилучення земельних ділянок та зміни їх цільового призначення за період з 2011-2024 роки, тоді як спірне розпорядження Іванківської РДА прийняте у 2007 році.

З огляду на встановлені обставини, застосовуючи їм відповідні правовідносини, суд приходить до такого.

Конституцією України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави; об`єктом права власності Українського народу.

Відповідно до статті 13 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють від імені Українського народу права власника в межах, визначених Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» завдань суду як державної правозахисної інституції суд, здійснюючи правосуддя у сфері земельних правовідносин, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод громадянина, інтересів юридичних осіб, суспільства і держави.

Щодо доводів Відповідача про скасування спірного рішення в окремому порядку та застосування положень про позовну давність.

Відповідач у відзиві стверджував, що прокурор 17 років не вирішував питання про скасування спірного розпорядження Іванківської РДА.

Суд відхиляє такі доводи з огляду на таке.

Прокурор звернувся в суд з негаторним позовом, у якому просить усунути перешкоди у здійсненні КОДА права користування спірною земельною ділянкою шляхом її повернення від Відповідача як від незаконного володільця.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Отже, підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призведе до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою.

Тому, така вимога не є нерозривно пов`язаною із вимогою про повернення земельної ділянки із незаконного володіння. Позивач-власник саме у справі про повернення земельної ділянки із володіння іншої особи вправі обґрунтовувати незаконність відповідного розпорядження без заявлення вимоги про визнання останнього незаконним і про його скасування, оскільки таке розпорядження за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване.

З огляду на це, вимога про визнання рішення про передачу спірної земельної ділянки у власність незаконним і про його скасування не впливає на визначення юрисдикції суду за вимогою про витребування земельної ділянки із незаконного володіння іншої особи, ніж та, якої стосувалось зазначене рішення.

Такі висновки наведені у постановах ВП ВС від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункти 38-39), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункти 35-36)), постанові КЦС ВС від 26.01.2022 у справі № 366/3616/17.

Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, визнання права власності на спірне майно не є ефективним способом захисту прав.

Така правова позиція викладена у п.п. 10.7-10.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13, провадження № 12- 158гс19.

Відтак, для захисту порушеного права власника у володінні, користуванні і розпорядженні належному його нерухомого майна, скасування спірного рішення не є обов`язковим, тому, доводи Відповідача в цій частині суд відхиляє.

Також суд відхиляє доводи Відповідача про застосування положень про пропущення строку позовної давності з таких підстав.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України)

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України).

Такі способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується.

До позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29.09.2020 у справі № 648/533/16-ц (провадження № 61-20574св19).

Оскільки прокурор звернувся в суд з негаторним позовом, положення законодавства про строки позовної давності при розгляді цієї справи застосуванню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині скасування рішення про державну реєстрацію спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відносно спірної земельної ділянки.

Звертаючись в суд з позовом, прокурор, крім іншого, просив усунути перешкоди у здійсненні КОДА права користування та розпорядження спірною земельною ділянкою лісогосподарського призначення, шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.07.2023 № 68283624 про реєстрацію права приватної власності Відповідача на спірну земельну ділянку.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 100), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29)).

У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку у своїй постанові від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158 гс18, пункт 5.17), де зазначалося про можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності як належного способу захисту права або інтересу.

За таких обставин, позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.07.2023 № 68283624 про реєстрацію права приватної власності Відповідача на спірну земельну ділянку задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки з одночасним припиненням усіх речових прав та їх обтяжень, зареєстрованих за Відповідачем, суд зазначає таке.

Як зазначено вище, для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, визнання права власності на спірне майно не є ефективним способом захисту прав.

При цьому, Позивач у межах розгляду справи про витребування майна з чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним. Таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямоване.

Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 21.08.2019 року у справі № 911/3681/17, від 01 та 15.10. 2019 року у справах № 911/2034/16 та № 911/3749/17, від 19.11.2019 року у справі № 911/3680/17 та від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13.

Прийняття рішення щодо державної реєстрації земельної ділянки або відмови у здійсненні такої реєстрації саме собою не породжує виникнення жодних речових прав на цю земельну ділянку (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2022 року у справі № 817/154/18 та від 11.03.2024 у справі № 480/749/23)

Таким чином, заявлені Позивачем вимоги не становлять собою, у разі їх задоволення, ефективний спосіб захисту порушеного права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Ефективним способом захисту права є такий, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанова Верховного Суду у справі № 916/3156/17 від 04.06.2019).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 зробила висновок про те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права має призводити до відмови в задоволенні позову (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року у справі № 398/1796/20).

Щодо обраного прокурором способу захисту порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 9 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. У комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності.

Згідно зі статтею 10 ЛК України ліси в Україні можуть перебувати у приватній власності. Суб`єктами права приватної власності на ліси є громадяни та юридичні особи України.

Відповідно до ст. 12 ЛК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів. Ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом.

Громадяни та юридичні особи можуть мати у власності ліси, створені ними на набутих у власність у встановленому порядку земельних ділянках деградованих і малопродуктивних угідь, без обмеження їх площі.

Ліси, створені громадянами та юридичними особами на земельних ділянках, що належать їм на праві власності, перебувають у приватній власності цих громадян і юридичних осіб.

Можливість набуття права приватної власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення передбачена також положеннями статей 56, 57 ЗК України.

Про це зазначала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 53 зазначеної постанови).

Звертаючись до суду з позовом, прокурор посилався на те, що спірні земельні ділянки належать до земель лісового фонду, які перебувають у державній власності, їх передача у приватну власність фізичним особам здійснена з порушенням вимог земельного та лісового законодавства, що є підставою для усунення державі перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом повернення земельних ділянок лісогосподарського призначення, що відповідає негаторному позову.

Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387-388 ЦК України (віндикаційний позов) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов).

Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа останнім, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна (відновив володіння майном), до будь-якої особи про усунення перешкод (шляхом повернення майна, виселення, демонтажу самочинного будівництва тощо), які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово приходила до висновку, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05. 2018 у справі № 368/1158/16-ц, від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц).

Таким чином, вважаючи, що спірні земельні ділянки лісового фонду незаконно вибули з володіння держави, прокурор мав звернутись в суд з віндикаційним позовом, подання якого є ефективним способом захисту порушеного права держави.

Натомість, прокурор звернувся в суд з негаторним позовом, який не спрямований на ефективне відновлення права держави на спірні земельні ділянки лісового фонду. (Висновок Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 372/4158/18)

Незважаючи на викладене вище, звертаючись в суд з позовом, Прокурор як позивач не просив суд усунути перешкоди у здійсненні КОДА права користування та розпорядження спірною земельною ділянкою лісогосподарського призначення, шляхом повернення спірної земельної ділянки на користь держави, а просив лише скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію за Відповідачем права власності на спірну земельну ділянку та скасувати рішення у Державному земельному кадастрі з одночасним припиненням усіх речових прав та їх обтяжень, зареєстрованих за Відповідачем, що не є ефективним способом захисту порушеного права держави.

За таких обставин, обраний Позивачем спосіб захисту порушеного права держави у володінні, користуванні і розпорядженні спірною земельною ділянкою є помилковим, а заявлені ним вимоги такими, що не є ефективними для відновлення порушеного права, тому, керуючись положеннями ст. 13 ЦПК України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Судовий збір

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволені позовних вимог відмовлено, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного,керуючись ст. 4 , 12 , 76, 141 ,258 , 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення (16.10.2024).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування сторін:

Сторона позивача:

Керівник Вишгородської окружної прокуратури Київської області (07301, Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова, 13)

Київська обласна державна адміністрація (01196, м. Київ, пл. Лесі Українки, 1)

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 )

Третя особа, яка не заявляє позовних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 9-а. Код ).

Суддя Н.П. Слободян