Справа № 509/5860/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Козирський Є.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до його подання,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді Овідіопольського районного суду Одеської області Козирського Є.С. надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до його подання, в обґрунтування якої зазначив, що він має намір подати позовну заяву до ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання дитини з ним та стягнення аліментів.

24 листопада 2020 року між ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , було укладено шлюб, який був зареєстрований Приморським у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) , актовий запис № 2177 від 24 листопада 2020 року. Від спільного шлюбу подружжя має малолітню дитину сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з Відповідачем (матір`ю дитини) не склалось через те, що мати ще, перебуваючи в шлюбі, знайшла іншого чоловіка, який проживає в місті Києві і з яким виявила бажання мати стосунки, зустрічатися і жити. Через вказані обставини спільне життя і збереження сім`ї стали неможливими. ОСОБА_1 було подано позовну заяву про розірвання шлюбу між ним та Відповідачем. Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва у справі №487/5840/24 від 03 жовтня 2024 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Наразі ОСОБА_3 має намір переїхати на постійне місце проживання до міста Києва і змінити фактичне місце проживання дитини без погодження із ним, чим порушуються його права.

Також зазначив, що з народження дитина проживала з батьком та матір`ю дитини в великому приватному будинку, який належить матері Позивача за адресою: АДРЕСА_1 . В батька, крім маленького Глеба є ще 3 дітей, які проживають з ним та проживали разом з братом в будинку. Батько працює і всіляко матеріально забезпечував родину, а також сам піклувався і займався вихованням дитини. Матері дитини з доглядом за дитиною допомагала няня, яку батько найняв, щоб у Відповідача було більше часу для себе, а дитина мала постійний догляд і піклування. Однак кілька місяців тому, мати дитини переїхала жити на орендовану квартиру. Позивач їй фінансово продовжує допомагати, більше того, коли дитина перебуває з матір`ю так само продовжує наймати няню, до якої дитина звикла.

В той же час, спочатку мати повідомила Позивачу, що має намір переїхати до нового чоловіка в орендовану квартиру в місті Києві, і має намір забрати дитину. Позивач категорично проти цього, оскільки цим будуть грубо порушені його права на участь у вихованні дитини. Надалі почались перешкоджання батьку в спілкуванні з дитиною з боку матері, яка зазначила, що забере дитину і не дасть можливість батьку бачити дитину, якщо він не підпише договір щодо аліментного утримання дитини на умовах матері. І незалежно від підписання договору Відповідач має намір забрати дитину в інше місто.

Дитина проживала і проживає в Одеській області. Має тут налагоджене життя і турботу: свою кімнату, няню, педіатрів, люблячих братів і сестру, батька, який турбується, і утримує дитину. Переїзд в інше місто на орендовану квартиру і проживання з невідомим для дитини чоловіком не відповідає інтересам дитини, і порушує права батька. Розлучення малолітньої Дитини з Батьком є прямою загрозою щонайменше її психологічному здоров`ю, оскільки лише за умови особистого контакту Дитини з обома батьками забезпечуватиметься дотримання рівності батьківських прав обох батьків та право дитини на особисте спілкування з батьками.

Таким чином, звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, звертає увагу суду на необхідність забезпечення контакту батька з малолітнім сином на час розгляду справи.

Враховуючи викладене, просить суд забезпечити позов наступним чином:

-заборонити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) вчиняти будь-які дії, направлені на вчинення перешкод у побаченнях та спілкуванні батька ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) та його малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) надати можливість безперешкодного спілкування та побачення батька ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) та його малолітньої дитини -сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також спільно їм проводити час за місцем проживання батька - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), кожного тижня кожного місяця у період з 09:00 години п`ятниці до 20:00 години неділі без присутності матері дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

-заборонити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) особисто, або через третіх осіб вивозити малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України без дозволу його батька ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до закінчення розгляду справи в суді;

-заборонити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), змінювати місце проживання (вивозити на постійне місце проживання за межі міста Одеси та Одеської області) малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без дозволу його батька ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до закінчення розгляду справи у суді.

Представником ОСОБА_3 адвокатом Бакуліним Д.О. надано заперечення на заяву про забезпечення позову, в якому за значив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, у шлюбі у сторін народилась спільна дитина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спільне життя подружжя не склалось, з 16 червня 2024 року подружжя спільно не проживає, побут спільний не веде. З вказаного моменту ОСОБА_3 (мати дитини) ні разу не перешкоджала спілкуванню та побаченням ОСОБА_4 з його батьком (заявником). З 04.10.2024 р. по 12.10.2024 р. малолітній син ОСОБА_5 знаходився повністю у батька. За 2,5 роки подружнього життя ОСОБА_1 майже не приділяв часу сину, не гуляв з ним, не турбувався до нього, всі питаннями щодо дитини займалась мама. Навіть після припинення шлюбних відносин, було прийнято рішення, що якщо син перебуватиме у батька, то буде присутня спільна няня дитини, оскільки батько не завжди знає, як турбуватись за сина та доглядати його. ОСОБА_3 не перешкоджає спілкуванню сина з батьком, не чинить абсолютно ніяких перешкод, навпаки, зацікавлена у їх спілкуванні, оскільки розуміє, як важливо для сина зберігати теплий зв`язок із батьком, відчувати його любов та піклування.

Заявник зазначає, що мати дитини має намір переїхати до м.Києва і змінити місце проживання дитини без погодження з батьком ОСОБА_1 , чим порушуються права батька. Вважає, що переїзд матері дитини ОСОБА_3 разом із сином до іншого міста, ніяк не впливає на виконання батьком дитини його обов`язків, та не обмежує права батька. Навпаки, вказаною вимогою, ОСОБА_1 має намір обмежити і ОСОБА_3 і сина у своїх конституційних правах. Потенційна зміна місця проживання дитини з матір`ю не перешкоджає спілкуванню дитини з батьком, адже у батька так само залишають равні права та обов`язки щодо дитини.

Щодо вимоги заявника про заборону дитині виїжджати з матір`ю дитини або з іншими особами за кордон без дозволу батька, то в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст.ст. 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_3 не чинить перешкод у спілкуванні батька дитини із сином, не перешкоджає їх спільному проводженню часу, вважає що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суд вважає її такою що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається до пред`явлення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Згідно з п.3 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Види забезпечення позову визначено статтею 150 ЦПК України та мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Щодо вимоги про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії, направлені на вчинення перешкод у побаченнях та спілкуванні батька ОСОБА_1 та його малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати ОСОБА_3 надати можливість безперешкодного спілкування та побачення батька ОСОБА_1 та його малолітньої дитини -сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також спільно їм проводити час за місцем проживання батька - ОСОБА_1 , кожного тижня кожного місяця у період з 09:00 години п`ятниці до 20:00 години неділі без присутності матері дитини ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.

Заявником не вказані обґрунтовані причини у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов саме у спосіб, визначений заявником в заяві, тобто об`єктивні обставини та докази, що дійсно існують труднощі у спілкуванні з дитиною та реальну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду.

Навпаки судом встановлено, що з 04.10.2024 р. по 12.10.2024 р. малолітній син ОСОБА_5 знаходився повністю у батька, що також не заперечувалось самим ОСОБА_1 . Тобто, ОСОБА_3 не перешкоджає спілкуванню сина з батьком,

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, з урахуванням ст.. 150 ЦПК України, суд вважає, що забезпечення позову шляхом встановлення заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії, направлені на вчинення перешкод у побаченнях та спілкуванні батька ОСОБА_1 та його малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати ОСОБА_3 надати можливість безперешкодного спілкування та побачення батька ОСОБА_1 та його малолітньої дитини -сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також спільно їм проводити час за місцем проживання батька - ОСОБА_1 , кожного тижня кожного місяця у період з 09:00 години п`ятниці до 20:00 години неділі без присутності матері дитини ОСОБА_3 є необґрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення заяви.

Щодо вимоги про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 змінювати місце проживання (вивозити на постійне місце проживання за межі міста Одеси та Одеської області) малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без дозволу його батька ОСОБА_1 до закінчення розгляду справи у суді, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З огляду на дану норму Конституції України, слід прийти до висновку, що обмеження особи права вільно пересуватись по території України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, є обмеженням її конституційного права на свободу пересування, гарантованого державою.

Переїзд матері дитини ОСОБА_3 разом із сином до іншого міста, ніяк не впливає на виконання батьком дитини його обов`язків, та не обмежує права батька.

Суд вважає, що вимога в заяві про забезпечення позову шляхом заборони змінювати місце проживання (вивозити на постійне місце проживання за межі міста Одеси та Одеської області) малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без дозволу його батька ОСОБА_1 до закінчення розгляду справи у суді обмежить конституційне право малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на свободу пересування, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку про відмову у забезпеченні позову в цій частині.

Щодо вимоги про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 особисто, або через третіх осіб вивозити малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України без дозволу його батька ОСОБА_1 до закінчення розгляду справи в суді, суд зазначає наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Стаття 11 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 покладає на держави зобов`язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону.

З 01.09.2006 для України набула чинності Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25.10.1980 (Гаазька Конвенція), яка є складовою її правової системи згідно зі статтею 9 Конституції України.

У Гаазькій Конвенції визначено поняття «незаконне переміщення» або «утримування дитини». Згідно зі ст. 3 Конвенції переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до її переміщення або утримування, при умові, що у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно чи індивідуально, або могли б здійснюватися, якби не переміщення (утримування).

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість припущення заявника щодо можливого ускладнення або унеможливлення виконання судового рішення, якщо суд прийде до висновку про задоволення позовних вимог, вразі вивезення дитини за кордон, тому вбачається реальна необхідність у вжитті заходів забезпечення позову.

Так, своєю постановою від 14.02.2022 р. ОП КЦС ВС у справі №754/7569/21, скасовуючи Постанову апеляційного суду та залишивши в силі Ухвалу суду першої інстанції, якою вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони Відповідачці та малолітній Дитині перетинати державний кордон України до закінчення розгляду справи по суті, оскільки обраний позивачем спосіб забезпечення позову є адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення якщо воно буде прийняте на користь позивача.

Разом з тим, враховуючи гарантування Конституцією України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободи пересування, вільного вибору місця проживання, права вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом та з метою забезпечення найкращих інтересів дитини щодо задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності, суд вважає за необхідне роз`яснити матері дитини, що встановлення судом зазначеної заборони жодним чином не позбавляє її, як відповідача, права звернутися із заявою до суду в порядку визначеному положеннями ст. 154 ЦПК України, які регулюють питання щодо заміни виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Міри по застосуванню зустрічного забезпечення позову судом не приймалися.

Враховуючи вищевикладене, заява підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-154,157 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) особисто, або через третіх осіб вивозити малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України без дозволу його батька ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до закінчення розгляду справи в суді.

В решті вимог заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня винесення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Є.С. Козирський