Справа № 178/896/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
06 листопада 2024 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: Берелет В.В.,
секретаря: Янченко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Кринички цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики,-
Позивач звернуся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що у грудні 2020 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір позики, на підтвердження чого ОСОБА_3 видана власноруч написана розписка, відповідно до якої ОСОБА_3 позичив грошові кошти в сумі 3 000,00 (три тисячі) доларів США і зобов`язувався їх повернути у строк до 15.01.2021
14.01.2021, ще не повернувши попередню позику, ОСОБА_3 звернувся до нього ще раз та просив дати йому в борг ще грошові кошти, і 14.01.2021 між ним та ОСОБА_3 було укладено другий договір позики, на підтвердження чого ОСОБА_3 була власноруч написана друга розписка, відповідно до якої ОСОБА_3 позичив грошові кошти в сумі 600,00 (шістсот) доларів США та 11 000,00 (одинадцять тисяч) грн і зобов`язався їх повернути вчасно.
Проте відповідач грошові зобов`язання за першим договором позики так і не виконав, гроші не повернув, на телефонні дзвінки позикодавця не відповідає, той не може його знайти, а тому ОСОБА_1 вимушений звертатись за захистом своїх порушених прав до суду.
Строк виконання грошового зобов`язання за другим договором позики від 14.01.2021 не був встановлений. Відповідно ж до абз. 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
01.02.2023 ОСОБА_1 , як позикодавцем за договором позики від 14.01.2021, було направлено поштою відповідачу за місцем його проживання досудову вимогу від 01.02.2023, відповідно до якої вимагав від відповідача повернути йому позичені грошові кошти, в сумі 600 доларів США та 11 000,00 грн протягом 30-ти календарних днів з дня отримання цієї досудової вимоги.
Проте, відповідач грошові зобов`язання за першим договором позики так і не виконав, гроші не повернув, на телефонні дзвінки не відповідає, не можливо його знайти, а тому ОСОБА_1 вимушений звертатись за захистом своїх порушених прав до суду.
Тому, просить стягнути з ОСОБА_3 , грошові кошти у розмірі та суму сплаченого судового збору.
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про причини не явки суду не повідомили. Причини їх неявки в судове засідання судом визнаються не поважними, оцінюються судом як спосіб затягування розгляду справи і недобросовісне виконання своїх процесуальних прав та обов`язків, оскільки таке намагання і перенесення слухання справи було вже неодноразово, доказів на підтвердження причини відсутності в засіданні сторона відповідача не надавала. Незалежно від явки чи неявки представника відповідача сама особа в судове засідання не з`явилася без поважних причин і навіть не повідомила суд про причини неявки в судове засідання. Отже, суд вважає можливим розгляд справи на підставі наявних матеріалів і доказів. При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи. При цьому слід керувався саме зазначеним, а не наявністю чи відсутністю права, що підлягає захисту, наявністю іншого спору, що начебто перешкоджає вирішенню цієї справи. Таким чином, суд вважає можливим слухання справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України.
Дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного.
У грудні 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики, на підтвердження чого ОСОБА_3 видана власноруч написана розписка, відповідно до якої ОСОБА_3 позичив грошові кошти в сумі 3 000,00 (три тисячі) доларів США і зобов`язувався їх повернути у строк до 15.01.2021
14.01.2021, ще не повернувши попередню позику, ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_1 ще раз та просив дати йому в борг ще грошові кошти, і 14.01.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено другий договір позики, на підтвердження чого ОСОБА_3 була власноруч написана друга розписка, відповідно до якої ОСОБА_3 позичив грошові кошти в сумі 600,00 (шістсот) доларів США та 11 000,00 (одинадцять тисяч) грн і зобов`язався їх повернути вчасно (копія розписки додається, оригінал знаходиться у Позивача).
Проте відповідач грошові зобов`язання за першим договором позики так і не виконав, гроші не повернув, на телефонні дзвінки не відповідає.
Строк виконання грошового зобов`язання за другим договором позики від 14.01.2021 не був встановлений. Відповідно ж до абз. 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
01.02.2023 ОСОБА_1 , як позикодавцем за договором позики від 14.01.2021, було направлено поштою Відповідачу за місцем його проживання досудову вимогу від 01.02.2023, відповідно до якої вимагав від Відповідача повернути йому позичені грошові кошти, в сумі 600 доларів США та 11 000,00 грн протягом 30-ти календарних днів з дня отримання цієї досудової вимоги.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Представник відповідача надав клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи.
13.10.2023 клопотання було задоволено та призначено судово-почеркознавчу експертизу. Згідно повідомлення експерта про неможливість виконання ухвали суду, додаткові матеріали не надходили (експерементальні зразки почерку та підпису ОСОБА_3 ), попередня оплата не здійснена.
Ухвалою суду від 04.06.2024 зобов`язано ОСОБА_3 надати додаткові матеріали, а саме: вільні зразки почерку та підпису, що можуть знаходитися на різних за цільовим призначенням документах для виконання експертизи. Здійснення попередньої оплати вартості експертизи покладено на ОСОБА_3 , але відповідач не виконав вимоги експерта та суду, що суд оцінює як зловживання відповічем своїми процесуальними правами.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з частиною 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.
Анаголічна позиція викладена, зокрема, у Постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц.
Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно із умовами договору та вимогами діючого законодавства.
Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% від простроченої суми.
З урахуванням викладеного, положення ст.625 ЦК України регулюють зобов`язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.
За статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Ураховуючи вищевикладені норми чинного законодавства України, те, що наявні в матеріалах справи розписки підтверджують боргові зобов`язання відповідача, а саме містять факт отримання позичальником в борг грошових коштів із зобов`язанням повернути їх та дату отримання коштів, і, при цьому відповідач свої зобов`язання не виконав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок відповідача.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ):
- 3000,00 доларів США, як заборгованість за договором позики від грудня 2020 року;
- 600,00 доларів США, як заборгованість за договором позики від 14.01.2021;
- 99,62 доларів США, як 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за договором позики від 14.01.2021 за період з 16.01.2021 по 23.02.2022;
- 3 558,12 грн, як відсотки за користування 11 000,00 грн на рівні облікової ставки НБУ за договором позики від 14.01.2021 за період з 14.01.2021 по 03.04.2023, всього 3 699,62 доларів США та 14 558,12 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), суму сплаченого судового збору у розмірі 1498,16 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення або з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.
Повний текст виготовлено 15 листопада 2024 року.
Суддя: Валентина БЕРЕЛЕТ