КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 361/8772/19
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4196/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Близнюк А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Басараб Наталії Володимирівни на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 5 вересня 2022 року (суддя Радзівіл А.Г.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, виділ частки в натурі,

встановив:

у грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 ; в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:058:0077, та на частину житлового будинку з надвірними будівлями за цією адресою; виділити йому в натурі із майна, що є спільною власністю, частину земельної ділянки, кадастровий номер: :00:058:0077, та частину житлового будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 ; припинити спільну часткову власність на земельну ділянку, кадастровий номер: :00:058:0077, та житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі.

Мотивуючі позовні вимоги, позивач зазначав, що з 29 травня 1996 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який розірвано 26 червня 2002 року. За час шлюбу ними було набуте спільне майно, а саме: 1) за договором купівлі-продажу придбано земельну ділянку, загальною площею 0,0677 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:058:0077, ринковою вартістю 348 594,07грн; 2) збудовано без дозвільних документів житловий будинок під літерою «А», загальною площею 111,3 кв. м, житловою площею 43,2 кв. м з господарськими будівлями та спорудами, літній душ під літерою «Б», басейн під літерою «В», вбиральня під літерою «Г», навіс під літерою «Д», огорожа під літерою «N», ринковою вартістю 1 199 352,10грн.

Позивач посилався на те, що після розірвання шлюбу він залишився проживати в незавершеному будівництвом житловому будинку садибного типу та продовжував здійснювати будівництво господарських споруд: вбиральні та навісу. Поділ спільного майна не відбувався, колишнє подружжя продовжувало користуватись спільним сумісним майном.

Позивач стверджував, що в подальшому ОСОБА_2 , як титульний власник земельної ділянки, за його згодою, як співвласника майна, 27 червня 2019 року виготовила технічний паспорт на збудований без дозвільних документів житловий будинок з господарськими спорудами у 2002 році та зареєструвала декларацію про готовність об`єкта до експлуатації і 23 серпня 2019 року здійснила державну реєстрацію права власності на житловий будинок. 20 вересня 2019 року ОСОБА_2 повідомила, що оскільки вона є титульним власником спільного майна, а шлюб між ними розірвано у 2002 році, то вона вимагає негайного його виселення зі спірного житлового будинку з господарськими будівлями, отже про своє порушене право він дізнався 20 вересня 2019 року.

Позивач вважав, що враховуючи той факт, що за час їх шлюбу ними було набуто у власність спірну земельну ділянку та зведено на ній спірний житловий будинок, який у подальшому ОСОБА_2 оформила на своє ім`я, та за наявності між ними спору щодо їх поділу та користування, він був змушений звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 5 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 5 вересня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 ; в порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :00:058:0077 та на частину житлового будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 . В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 20 вересня 2023 року постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частини майна скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Додатковою постановою Верховного Суду від 24 січня 2024 року постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року в частині розподілу судових витрат скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Басараб Н.В. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким виділити в натурі ОСОБА_1 із майна, що є спільною власністю, частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:058:0077, та частину житлового будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 ; припинити спільну часткову власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:058:0077 та житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 .

Представник позивача зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про поділ будинку та земельної ділянки, не врахував, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в

натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе лише за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Також представник позивача зазначала, що оскільки на час звернення до суду спірний житловий будинок набув статусу нерухомого майна, позивач має право на поділ майна подружжя та виділ його частки у натурі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката Басараб Н.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила здійснити поділ будинку за першим варіантом розподілу, запропонованим висновком судової комплексної судово-будівельної експертизи, вислухавши пояснення відповідачки ОСОБА_2 , яка проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та зазначила, що їй байдуже, який варіант поділу будинку та земельної ділянки буде визначений судом, так як вона у будинку не проживає, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 9 травня 1996 року, який розірвано 26 червня 2002 року розірвано (с.с.12-15 т.1).

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 вересня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 2-2226, ОСОБА_2 придбала земельну ділянку, площею 0,0677 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , надану для обслуговування житлового будинку (с.с.138-139 т.1).

1 листопада 2007 року ОСОБА_2 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 771374 (с.с.126 т.1), який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (с.с.48-51 т.1).

23 серпня 2019 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок, загальною площею 111,3 кв. м, житловою площею 43,2 кв. м, 2002 року побудови, який позначений на плані літерою «А», літній душ «Б», басейн «В», вбиральня «Г», навіс «Д», огорожа «N», та який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :00:058:0077. Підставою виникнення права власності на вказане майно зазначений технічний паспорт від 27 червня 2019 року, а також декларація про готовність об`єкта до експлуатації КС16, видана 8 серпня 2019 року Управлінням інспекції та контролю Броварської міської ради Київської області (с.с.48-51 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про виділ в натурі частини майна, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року рішення суду першої інстанції було скасовано та відмовлено у задоволенні позовних вимог про виділ в натурі частини майна, оскільки поділити будинок без відступу від рівності часток подружжя неможливо згідно наявної в матеріалах справи судової експертизи, а відповідачка не надавала згоди на отримання компенсації за частку у спільному майні.

Скасовуючи постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року в частині позовних вимог про виділ в натурі частини майна, Верховний Суд у постанові від 20 вересня 2023 року зазначив, що кожен з подружжя має право на виділ його частки в натурі, а згідно висновку наявного в матеріалах справи експерта, такий поділ є можливим.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги,

колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

Частиною першою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року визнано, що спірні будинок та земельна ділянка є спільним майном подружжя, та у порядку поділу майна визнано за ОСОБА_3 право власності на частину земельної ділянки з кадастровим номером :00:058:0077 та на частину будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 .

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц зроблено висновок, що «системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників

з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася».

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 712/9240/16-ц.

Враховуючи, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на зазначене майно пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 та від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2019 року у справі № 286/3653/18.

У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 445/442/16-ц зроблено висновок, що «у справі, що переглядається, суди не врахували, що допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу».

Відповідно до статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

27 червня 2019 року Комунальним підприємством Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_2 було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (інвентаризаційна справа № 5903)(с.с.16-21 т.1).

Відповідно до вказаної технічної документації спірний будинок, загальною площею 111,3 кв. м, житловою - 43,2 кв. м, складається з двох поверхів та включає в себе приміщення: 1-І - гараж площею 20,9 кв. м; 1-1 - веранду площею 6,3 кв.м; 1-2 - комору площею 3,1 кв. м; 1-3 - кухню площею 31,3 кв. м (1 поверх); 1-4 - житлову кімнату площею 30,9 кв. м; 1-5 - санвузол площею 3,7 кв. м; 1-6 - сауну площею 2,8 кв. м; 1-7 -

житлову кімнату площею 12,3 кв. м (2 поверх).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 21 грудня 2020 року № 2-21/12, складеного судовим експертом Сверидою О.М. (ТОВ «Український центр судових експертиз»), поділити житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 без відступу від ідеальних часток співвласників в частках та , неможливо.

Разом з цим, експертом зазначені 2 варіанти поділу житлового будинку з незначним відступом від ідеальних часток співвласників з розрахунком компенсацій у зв`язку з відхиленням від ідеальних часток співвласників та поділу земельної ділянки (с.с.148-195 т.1).

Під час апеляційного розгляду представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 обрав для себе перший варіант поділу спірних житлового будинку та земельної ділянки (як для першого співвласника цього майна).

Під час апеляційного розгляду колегія суддів надавала можливість ОСОБА_2 визначитися з варіантом поділу будинку та земельної ділянки, який буде для неї прийнятним з відповідними обґрунтуваннями, враховуючи, що ці варіанти містять різний розмір компенсації власнику, розмір частки якого зменшується, однак, відповідачка своїм правом не скористалася, зазначивши, що їй байдуже, який варіант поділу будинку та земельної ділянки буде обраний судом, так як вона у будинку не проживає.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для відмови ОСОБА_1 у його вимогах поділити спірні будинок та земельну ділянку відповідно до 1 варіанту, запропонованого у висновку експерта.

При цьому право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку з кадастровим номером: :00:058:0077, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 припиняється.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вирішуючи спір в частині виділу в натурі частини майна, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (пункти 1 та 2 частини третьої статті 133 ЦПК).

Частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України визначають, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовні вимоги

задовольняються, позивач має право на відшкодування за рахунок відповідачки понесених витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 8508грн 13коп., апеляційної скарги у розмірі 12 762грн 20коп., касаційної скарги у розмірі 8015грн 82коп. та заяви про забезпечення позову у розмірі 340грн 20коп., а всього 29 626,35грн.

Відповдіно до частини 6 статті 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Представником позивача долучено до матеріалів справи копію квитанції про оплату позивачем вартості проведення судової комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 21 грудня 2020 року у розмірі 24 700грн (с.с.246 т.1).

Враховуючи, що у визначенні варіантів поділу будинку та земельної ділянки, був зацікавлений також позивач, колегія суддів вважає можливим поділити витрати за проведення експертизи між сторонами порівну, тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 12 350грн, сплачених позивачем за проведення судової експертизи у даній справі.

Додатковою постановою Верховного Суду від 24 січня 2024 року постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року скасовано в частині розподілу судових витрат з передачею справи у цій частини на новий розгляд до суду апеляційної інстанції ( в частині відшкодування витрат позивача на правничу допомогу).

Частинами першою, другою статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача у позовній заяві зазначила, що вартість послуг адвоката сторони погодили у розмірі 12 500грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України

"Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Така правова позиція викладена в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі №755/9215/15-ц.

Також Велика Палата Верховного Суду у вказаній справі зазначила, що відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини 3 статті 2 ЦПК України основними засадами

(принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Аналіз вищезазначених процесуальних норм дає підстави для висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на правову допомогу до суду першої інстанції були надані:

- копія договору № 056 про надання правничої допомоги, укладеного 29 листопада 2019 року між адвокатом Басараб Н.В. та позивачем ОСОБА_1 , предметом якого є здійснення правничої допомоги ОСОБА_1 шляхом захисту його прав та законних інтересів у справі про визнання житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями об`єктом спільної сумісної власності подружжя, поділ майна подружжя, виділ в натурі у судах всіх інстанцій. Пунктом 4.1. договору сторони погодили розмір гонорару - 12 500грн (с.с.57-58 т.1);

- копія звіту (акту) про надання послуг (виконаних робіт), згідно якого позивачу, на підставі зазначеного договору про надання правничої допомоги, надано наступні послуги: оформлення та подача позовної заяви, представлення інтересів позивача у судових засіданнях в Броварському міськрайонному суді Київської області без обмеження кількості судових засідань та годин підготовки, очікування засідання (с.с.247 т.1);

- копія квитанції про оплату ОСОБА_1 12 500грн адвокату Басараб Н.В. (с.с.250 т.1).

Отже, у підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача були надані належні докази.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 зазначено, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений

адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній постанові дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Як вбачається з матеріалів даної справи, відповідачка не скористалась своїм правом на подачу заяви про неспівмірність витрат позивача на правову допомогу з предметом позову та зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо, не було про це ОСОБА_2 заявлено і під час апеляційного розгляду.

За таких обставин правових підстав для відмови позивачу у відшкодуванні понесених ним витрат на правову допомогу або їх зменшення, колегія суддів не встановила.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Басараб Наталії Володимирівни задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 5 вересня 2022 року в частині позовних вимог про виділ в натурі частини майна скасувати, ухваливши в цій частині нове судове рішення, яким зазначені позовні вимоги задовольнити.

Здійснити поділ житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що

знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за першим варіантом розподілу висновку судової комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 21 грудня 2020 року № 2-21/12, виділивши в натурі:

ОСОБА_1 приміщення житлового будинку літера «А»:гараж НОМЕР_1 , площею 20,9 кв. м.; веранду 1-1, площею 3,1 кв. м.; комору 1-2, площею 6,3 кв. м.; кухню 1-3, площею 31,3 кв. м.; господарські будівлі і споруди: басейн «В», хвіртку «N», огорожу «N» (з/б плити), що складає 54/100 частин, загальною вартістю 226 494грн, припинивши право спільної часткової власності з ОСОБА_2 ;

ОСОБА_2 приміщення житлового будинку літера «А»: житлову кімнату 1-4, площею 30,9 кв. м.; санвузол 1-5, площею 3,7 кв. м.; сауну 1-6, площею 2,8 кв. м.; житлову кімнату 1-7, площею 12,3 кв. м.; господарські будівлі і споруди: літній душ «Б», вбиральню «Г», навіс «Д», металеві ворота «N», огорожу «N» (металева сітка), що складає 46/100 частин, загальною вартістю 196 406грн, припинивши право спільної часткової власності з ОСОБА_1 .

Для здійснення поділу:

зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок демонтувати сходи та закласти отвір в міжповерховому перекритті в межах приміщення 1-3, площею 31,3 кв. м.; обладнати санвузол в приміщенні 1-2, площею 3,1 кв. м;

зобов`язати ОСОБА_2 за власний рахунок влаштувати зовнішні сходи (сходову клітку) на другий поверх до приміщення 1-4, площею 30,9 кв. м.;влаштувати тамбур розмірами не менше 1,5 х 1,5 м в межах приміщення 1-4, площею 30,9 кв. м.;влаштувати двері у зовнішній стіні до приміщення 1-4, площею 30,9 кв. м.;обладнати кухню в приміщенні 1-7, площею 12,3 кв. м.

Зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кожного за власні кошти обладнати окремими (самостійними) системами електропостачання, водопостачання, каналізації, опалення свою частину будинку.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який проживає у АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка проживає у АДРЕСА_2 , 15 044грн в рахунок грошової компенсації зменшення ідеальної частки у домоволодінні.

Здійснити поділ земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд,загальною площею 0,0677 га, кадастровий номер :00:058:0077, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно з варіантом № 1 висновку судової комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 21 грудня 2020 року № 2-21/12, виділивши:

ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0305 га, межі якої проходять по точках: 3-6-7-11-10-9-12-13-14-4-3 (координати поворотних точок надано в таблиці № 35 висновку експерта № 2-21/12 від 21 грудня 2020 року) із сторонами 18,67м-3,57м-9,85м-6,76м-1,4м-4,26м-2,06м-13,54м-9,52м-30,04м (позначена на схемі № 5 до висновку експерта № 2-21/12 від 21 грудня 2020 року зеленим кольором);

ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0305 га, межі якої проходять по точках: 2-6-7-8-9-12-13-14-5-1-2 (координати поворотних точок надано в таблиці № НОМЕР_4 висновку експерта № 2-21/12 від 21 грудня 2020 року) із сторонами 5,69м-3,57м-6,75м-8,5м-4,26м-2,06м-13,54м-10,48м-5,8м-24-59м (позначена на схемі № 5 до

висновку експерта № 2-21/12 від 21 грудня 2020 року червоним кольором).

Земельну ділянку площею 0,0067 га, межі якої проходять по точках: 8-7-11-10-8 (координати поворотних точок надано в таблиці № НОМЕР_5 висновку експерта № 2-21/12 від 21 грудня 2020 року) із сторонами 6,75м-9,85м-6,76м-9,9 (позначена на схемі № 5 до висновку експерта № 2-21/12 від 21 грудня 2020 року синім кольором), залишити у спільне користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

На частину земельної ділянки, площею 0,0043 га, що виділяється ОСОБА_1 , межі якої проходять по точках: 9-15-16-17-18-7-11-10-9 (координати поворотних точок надано в таблиці № НОМЕР_6 висновку експерта № 2-21/12 від 21 грудня 2020 року) із сторонами 2,0м-3,34м-10,61м-11,92м-2,0м-9,85м-6,76м-1,4м (позначена на схемі № 5 до висновку експерта № 2-21/12 від 21 грудня 2020 року зеленим кольором із штриховкою) накласти обмеження, пов`язані з можливістю ОСОБА_2 використовувати її з метою обслуговування та ремонту житлового будинку;

на частину земельної ділянки площею 0,0038 га, що виділяється ОСОБА_2 межі якої проходять по точках: 9-15-20-19-18-7-8-9 (координати поворотних точок надано в таблиці № НОМЕР_7 висновку експерта № 2-21/12 від 21 грудня 2020 року) із сторонами 2,0м-10,6м-10,79м-1,8м-2,0м-6,75м-8,5м (позначена на схемі № 5 до висновку експерта № 2-21/12 від 21 грудня 2020 року червоним кольором із штриховкою) накласти обмеження, пов`язані з можливістю ОСОБА_1 використовувати її з метою обслуговування та ремонту житлового будинку.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер :00:058:0077, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка проживає у АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який проживає у АДРЕСА_1 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 29 626грн 35коп., витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 12 500грн, витрати по оплаті експертизи в розмірі 12 350грн, а всього 54 476грн 35коп.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук