Єдиний унікальний номер судової справи: 487/4449/20
Номер провадження: 22-ц/812/1521/24 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в її інтересах

адвокатом Бєліком Сергієм Валерійовичем

на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 вересня 2021 року, ухвалене під головуванням судді - Кузьменка В.В. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третьої особи фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Позов обґрунтовано тим, що 18 лютого 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у присутності ФОП ОСОБА_3 укладено договір про наміри купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

За умовами вказаного договору ОСОБА_2 як покупець в якості забезпечення договору передала продавцю ОСОБА_1 аванс в розмірі 12 225 грн., еквівалент 500 доларів США станом на 18 лютого 2020 року. Сторони домовились, що ціна договору купівлі-продажу будинку становить 11 000 доларів США, а також встановили строк остаточних розрахунків та укладення правочину до 31 березня 2020 року.

На вказану дату продавцем не підготовлені усі необхідні документи. У зв`язку з неукладенням договору купівлі-продажу на вказану дату, через неготовність документів, ОСОБА_2 просила ОСОБА_1 повернути їй передоплату аванс в розмірі 500 доларів США, на що остання відмовилася від повернення коштів. Фактично ОСОБА_1 користується переданими їй коштами, починаючи з 18 лютого 2020 року, а з 01 квітня 2020 року почалась прострочка їх повернення.

Посилаючись на викладене та не то, що договір купівлі-продажу житлового будинку не оформлено та в добровільному порядку кошти не повернуто, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 519, 18доларів США з яких 500 доларів США - основний борг, 15, 73 доларів США - проценти за користування коштами, 3,45 доларів США - неустойка (3% річних від основної суми).

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 вересня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти, передані їй в якості авансу у розмірі 500 доларів США. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 840,80 грн. судового збору.

Рішення мотивовано тим, що між сторонами не укладено договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, отже передана однією зі сторін грошова сума є авансом, яка підлягає поверненню.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Бєліком С.В. про перегляд заочного рішення від 08 вересня 2021 року відмовлено.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Бєлік С.В. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачку не було повідомлено належним чином про місце й час розгляду справи. Зазначає, що факт передачі грошових коштів відповідачці, який суд визнав доведеним, фактично не було доведено допустимими доказами та відповідний висновок суду викладений в судовому рішенні не відповідає обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, чай і місце розгляду справи. Судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст.129 Конституції України в чинній редакції).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25 - 26 березня 2011 року).

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що заочним рішенням суду першої інстанції у цій справі порушені принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява N 14448/88, § 33).

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, не повідомивши, відповідачку ОСОБА_1 (за зареєстрованим місцем проживання АДРЕСА_2 ) належним чином про час і місце розгляду справи, фактично позбавив її права на участь в судовому засіданні, надання доказів та заперечень проти поданого позову. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Зазначене призвело до порушення норм процесуального права, прав відповідачки ОСОБА_1 , на що вона посилається в апеляційній скарзі, тому відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України рішення суду слід скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Ухвалюючи нове судове рішення колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що на підставі договору про наміри купівлі-продажу, укладеного 18 лютого 2020 року, ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1 , виданий 10.07.2017 року органом 4813) іменована як покупець передала в якості забезпечення договору купівлі-продажу житлового будинку, загальною площею 72,6 кв.м., житловою площею 41.7 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 25.05.2010 року Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області) іменована як продавець, аванс в сумі 12 225 еквівалентно 500 доларів США. Вартість вказаного житлового будинку складає 268 950 грн. еквівалентно 11 000 доларів США (а.с.7).

За складеним у письмовій формі договором сторони передбачили, що розрахунок має бути проведений і правочин укладено до 31 березня 2020 року. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини покупця, сума авансу залишається у продавця. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини продавця, він зобов`язаний повернути суму авансу та додатково сплатити суму у розмірі авансу або його вартості.

Вказаний договір, яким узгоджено дії сторін спору щодо подальшого оформлення права власності за ОСОБА_2 складений у простій письмовій формі в присутності директора Агентства Нерухомості «Юрінформ», суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 та скріплено печаткою.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, отриманні грошові кошти у розмірі 5000 доларів США не повертає.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Згідно з частиною другою статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, що укладаються між суб`єктами цивільних правовідносин.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено, що позивачкою передано ОСОБА_1 , грошові кошти у розмірі 500 доларів США, з метою укладення у подальшому основного договору та сплатити 100 % вартості нерухомого майна.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Аванс - це визначена грошова сума (попередній платіж), яку покупець чи замовник передають продавцю чи виконавцю робіт у рахунок майбутніх платежів за передане майно, виконану роботу чи надані послуги (яка включається до загальної ціни товару).

У разі розірвання договору за домовленістю сторін або у зв`язку з невиконанням однією із сторін договору своїх обов`язків сума коштів, сплачена як аванс, має бути повернута покупцю. Наприклад, якщо продавець відмовляється передавати товар, покупець має право вимагати розірвання договору та повернення авансу.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання. Тому, незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути.

Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 686/6823/14 (провадження № 61-6475св20),

Якщо продавець чи виконавець послуг (робіт) отримали як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано, то, незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню.

Подібні висновки висловленні у постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі № 545/1272/22-ц (провадження № 61-8076св23).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вирогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, перевіривши доводи сторін спору та подані ними докази, оцінивши правовідносини, які склалися між сторонами спору, колегія виходить з того, що сторони спору домовилися про укладання у майбутньому договору про купівлю - продаж нерухомого майна, а тому сплачена ОСОБА_2 сума грошових коштів у розмірі 500 доларів США є авансом, який підлягає обов`язковому поверненню позивачці.

З урахуванням змісту правовідносин сторін спору, той факт, що з моменту отримання авансу 18 лютого 2020 року договір купівлі-продажу житлового будинку укладено не було, слід дійти висновків про те, що права позивачки, яка позбавлена користуватися переданими в якості авансу грошовими коштами протягом тривалого часу, підлягають захисту шляхом стягнення на користь ОСОБА_2 авансового платежу, що поверне сторони спірних правовідносин у попередній стан без завданої шкоди.

Права позивачки є порушеними, оскільки вона не реалізувала очікувань на укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке відповідачка зобов`язалася їй відчужити, отримавши авансовий платіж, а також позбавлена права розпорядження коштами, які були передані нею в якості авансового платежу.

Враховуючи безспірне право позивачки на розпорядження належними їй грошовими коштами, а також той факт, що аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню, якщо договір купівлі-продажу не укладено і товар не передано, наявні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення суми авансу у розмірі 500 доларів США.

Доводи апеляційної скарги про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачкою грошових коштів у сумі 500 доларів США не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються укладеним сторонами 18 лютого 2020 року договором про наміри купівлі-продажу житлового будинку. Крім того, у своїй заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 зазначала про те, що позивачка не з`явилася до нотаріуса у зв`язку з чим договір не було укладено. Колегія судді звертає увагу, що передані позивачкою відповідачці грошові кошти, які за своєю правовою природою є авансом, підлягають поверненню особі, яка їх передала, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору.

Крім стягнення з відповідачки суми авансу у розмірі 500 доларів США позивачка просила стягнути на свою користь 15,73 доларів США процентів за користування коштами та 3,45 доларів США неустойки (3% річних від основної суми) у стягненні яких судом першої інстанції було відмовлено.

Разом з тим, колегія звертає увагу, що принцип заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius) відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023 року у справі № 179/363/21 (провадження № 61-4060св23), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року в справі № 757/42885/19-ц (провадження № 61-9060св22)).

За такого рішення суду в цій частині не було предметом апеляційного розгляду.

За викладених обставин, заочне рішення суду на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позову, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму авансу у розмірі 500 доларів США.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840, 80 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Бєліком Сергієм Валерійовичем - задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третьої особи - фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) суму авансу у розмірі 500 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 840,80 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2024 року