КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 31 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з нього на користь відповідачки на підставі судового наказу, виданого Енергодарським міським судом Запорізької області 23 листопада 2017 року у справі № 316/1841/17, на малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з дати звернення з позовом і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги обґрунтував тим, що на підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 31 травня 2012 року у справі № 0807/1807/2012він сплачує аліменти на користь ОСОБА_4 , (першої дружини) на дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини з усіх заробітків щомісяця, починаючи з 10 травня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

25 січня 2013 року він одружився з ОСОБА_1 а ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилася дочка ОСОБА_3 .

23 листопада 2017 року Енергодарським міським судом Запорізької області було видано судовий наказ № 316/1841/17 про стягнення з нього щомісячно на користь відповідачки аліментів на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 часки його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів, починаючи з 21 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчі документи перебували на примусовому виконанні в Енергодарському ВДВС у Васильківському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Проте сторони продовжували проживати однією сім`єю, а він утримував родину та дружину без офіційної сплати сум за судовим наказом № 316/1841/17.

З березня 2022 року м. Енергодар окупований, тому у травні 2022 року сторони з дочкою переїхали до м. Києва і отримали статус внутрішньо переміщених осіб.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року у справі № 754/7797/23шлюб між сторонами було розірвано.

Позивач зазначав, що наразі не має постійного місця проживання та винаймає квартири на короткий строк.

Оскільки виконавчі документи залишились в ДВС на окупованій території, він звернувся до бухгалтерії підприємства, де офіційно працює, із заявою про добровільне відрахування аліментів на утримання дітей.

Однак, на даний час по двох виконавчих документах з нього утримується 50 % заробітної плати, а саме за період з червня по жовтень 2023 року (п'ять місяців) йому було нараховано 597 504,80 грн заробітної плати, з яких 115 513,44 грн утримано податків та 240 495,68 грн - аліментів.

Стверджував, що розмір аліментів є занадто обтяжливим, враховуючи, що він не має власного житла і несе витрати з оренди квартири, розмір яких становить 11 000,00 грн без комунальних платежів, а також втратив все нажите майно на окупованій території і на сьогодні змушений купувати собі навіть речі першої необхідності.

Оскільки його сімейні обставини змінилися, а також з огляду на те, що діти, на користь яких стягуються аліменти, не мають виключних обставин, які потребують особливого ставлення та збільшення розміру аліментів понад передбачену законом частку, яка стягується за звичайних обставин, позивач просив суд змінити частку доходів, яка стягується з нього на утримання двох неповнолітніх дітей.

Таке зменшення розміру аліментів до 1/6 частини від його доходів відповідає вимогам статті 182 та частини п`ятої статті 183 СК України щодо розміру аліментів на одну дитину, адже 1/6 частина від його заробітної плати буде становити приблизно 15 000,00 грн на спільну з відповідачкою дитину, що є достатньою сумою для утримання дитини з огляду на те, що обов`язок утримання дитини лежить на обох батьках.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31 травня 2024 року позов задоволено.

Зменшено розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі судового наказу, виданого Енергодарським міським судом Запорізької області 23 листопада 2017 року у справі № 316/1841/17 на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів на утримання дітей визначено окремими судовими рішення, а їх сукупний розмір складає 1/2 частини від доходу позивача. Такий розмір аліментів встановлено до початку повномасштабного вторгнення рф на територію України та окупації м. Енергодар, де проживав позивач з родиною. На час розгляду справи позивач є внутрішньо переміщеною особою, орендує квартиру у м. Києві, що вказує на зміну (погіршення) його матеріального становища.

При цьому законодавець визначив, що рекомендований розмір аліментів на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Суд зауважив, що розмір аліментів, які позивач сплатив на одну дитину в середньому за період з червня по жовтень 2023 року склав 24 049,57 грн на місяць (240 495,68 грн /2 /5). Водночас, прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років у 2023 році становив 2 833,00 грн, а у 2024 році становить 3 196,00 грн. Таким чином очевидним є те, що 1/6 частка від доходу позивача є значно вищою, ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину та в середньому становитиме понад 12 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

В апеляційній скарзі відповідачка в особі представника - адвоката Іванової Г.С. просить зазначене судове рішення скасувати з мотивів неправильного застосування суду першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначає, що на момент видання судового наказу у справі № 316/1841/17 вже існувала та обставина, що в позивача на утриманні знаходиться ще одна дитина від першого шлюбу, що свідчить про те, що із вказаного часу сімейний та матеріальний стан позивача не змінився.

Щодо понесення позивачем додаткових витрат на оренду житла, відповідачка вважає, що ці обставини недоведені доказами, оскільки позивач надав до справи лише акт прийому-передачі приміщення, інших доказів, в тому числі оплати матеріали справи не містять.

Відповідачка наголошує на тому, що позивач отримує високу стабільну заробітну плату, також має право на отримання допомоги на проживання, як внутрішньо переміщена особа. Крім того, на думку відповідачки, позивач почав отримувати дохід від іншої діяльності, окрім доходу з основного місця роботи.

Вказує, що вона з дочкою ОСОБА_3 та своєю непрацездатною матір`ю виїхала за кордон у Нідерланди, як біженка, для забезпечення безпеки своїй доньці та мамі, де проживають по теперішній час. Проживання в Нідерландах значно дорожче, тому витрат дитина потребує більше.

Раціон харчування дитини, одяг, який вона носить, освітні та регулярні медичні послуги, транспортні витрати в сумі можуть становити різну суму. Адже можна купити дитині відносно недорогу крупу для приготування каш, картоплю, куряче м`ясо, тільки сезонні овочі та фрукти в невеликій кількості, дешевий одяг продається уживаний раніше, медицина та школа умовно безкоштовні.

Але для своєї дитини всі батьки прагнуть обирати найкраще, купувати органічну продукцію без хімії та ГМО, фермерське м`ясо кролика, індички, телятини без антибіотиків, океанічну рибу, морепродукти, овочі та фрукти в достатній кількості круглий рік, а також новий одяг та взуття найкращих виробників. До того ж, дитині можна оформити медичну страховку, відвідувати приватні медичні установи та згодом навчатися у приватних навчальних закладах.

І якщо хоча б один з батьків (у даному випадку - позивач) має дохід набагато вище середнього, то такого самого підходу до визначення розумних необхідних витрат на дитину має дотримуватись суд при визначенні розміру аліментів, а інакше права та найкращі інтереси дитини будуть порушені. Виходячи з забезпечення якнайкращих інтересів дитини, належне утримання дитини не є правом батька, а є його обов`язком.

Відповідачка зазначила, що їй щомісячно на придбання одягу для доньки необхідно 5 000,00 грн, 7 000,00 грн вартість харчування, 10 000,00 грн вартість медичної страховки на рік, а крім того дитині необхідно купувати канцтовари та книжки, відвідувати театри, концерти та розважальні центри, отже розмір аліментів не може бути зменшений.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

На апеляційну скаргу від позивача в його особі представника - адвоката Ульянової Ю.А. надійшов відзив, в якому він наголошує на тому, що до розірвання шлюбу з відповідачкою він не сплачував аліменти на дочку ОСОБА_3 , оскільки подружжя проживало разом і відповідачка навіть не отримувала судовий наказ в суді. Проте після припинення шлюбних відносин він почав сплачувати аліменти на двох дітей у розмірі 50 % від заробітної плати. При цьому змушений винаймати квартиру, нести витрати на її оплату. Оскільки він втратив все своє майно, яке залишилось на окупованій території в м. Енергодар, то несе додаткові витрати для набуття нового майна, необхідного для проживання. Також є внутрішньо переміщеною особою його матір-пенсіонерка, яка теж винаймає житло, проходить реабілітацію після оперативного втручання і він фінансово їй допомагає.

Просить апеляційну скаргу відповідачки залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Позиція суду апеляційної інстанції

Учасники справи та/або їх представники в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, 11 листопада 2024 року представник позивача надіслала клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, а представник відповідачки 12 листопада 2024 року - клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі.

Оскільки клопотання представника позивача - адвоката Ульянової Ю.А. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення надійшло до апеляційного суду у строк менший ніж за п`ять днів до призначеного судового засідання у справі, колегія суддів на підставі статті 126, частини другої статті 212 ЦПК України залишила його без розгляду.

При цьому колегія суддів у межах своїх повноважень дійшла висновку про визнання неявки представника відповідачки - адвокат Іванова Г.С. в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи та з огляду на те, що вона належним чином повідомлена про судове засідання в суді апеляційної інстанції, з урахуванням категорії справи, яка є малозначною (пункт 3 частини шостої статті 19 ЦПК України), доводів апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції та заперечень відзиву на неї, на підставі статей 369, 372 ЦПК Україниухвалила проводити розгляд справи за її відсутності.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї,колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції

Позивач ОСОБА_2 є батьком:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 27 вересня 2007 року, у якому батьком вказано ОСОБА_2 , а матір`ю - ОСОБА_4 ;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 11 червня 2022 року, у якому батьком вказано ОСОБА_2 , а матір`ю - відповідачку ОСОБА_1 .

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 31 травня 2012 року у справі № 0807/1807/2012 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх заробітків (доходу) щомісяця, починаючи з 10 травня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

Судовим наказом Енергодарського міського суду Запорізької області від 23 листопада 2017 року у справі № 316/1841/17 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів, встановлених на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року у справі № 754/7797/23 за позовом ОСОБА_1 шлюб між сторонами було розірвано.

Відповідно до довідки ДП «НАЕК «Енергоатом» про здійсненні відрахування та виплати № 280/15 від 21 листопада 2023 року із заробітної плати позивача щомісячно відраховується 50 % на сплату аліментних платежів, що за період з червня по жовтень 2023 року становить 240 495,68 грн.

Згідно із довідками № 3003- від 22 жовтня 2022 року та № 3004- від 23 листопада 2023 року ОСОБА_2 має статус внутрішньо переміщеної особи.

Доказів того, що у власності позивача є нерухоме майно, яке знаходиться поза межами окупованої території України, матеріали справи не містять, натомість з матеріалів справи вбачається, що позивач орендує квартиру для свого проживання та щомісячний орендний платіж становить 11 000,00 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення по суті спору відповідає.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої, восьмої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Приписами статті 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Отже, з наведеного вбачається, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано або вони взагалі не перебували в ньому.

Згідно із вимогами статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України).

Згідно із частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна стану здоров`я платника аліментів як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, зокрема: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.При цьому суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в тій частині, що втрата житла та всього іншого майна у зв`язку із окупацією рф попереднього місця проживання позивача, а отже і необхідність набуття житла чи іншого майна за новим місцем проживання, є зміною матеріального стану позивача. Ці обставини не існували раніше, вони не були передбачуваними позивачем, вимушена зміна життєвих умов тягне за собою додаткові значні витрати для забезпечення існування позивача, а тому сплата ним половини свого доходу на утримання дітей очевидно становить для нього надмірний тягар.

Окрім того, з наданої позивачем суду довідки про розмір сплачених ним аліментів на утримання малолітньої дочки вбачається, що зменшення розміру стягуваних аліментів з 1/4 до 1/6 частини від його доходу не буде погіршувати майнове забезпечення дитини і не суперечитиме її інтересам, оскільки зважаючи на розмір щомісячного доходу позивача, стягуваних з нього аліментів у зменшеному розмірі буде достатнім для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку малолітньої дитини сторін.

Посилання відповідачки на те, що оскільки рівень доходів батька є вищим середнього, то має бути вищим середнього і рівень забезпечення дитини, а тому отримання аліментів у розмірі 1/4 частки від доходів позивача є розумним і справедливим, не сприймаються колегією суддів. Така позиція може мати місце, оскільки є логічним, що рівень забезпечення дитини напряму залежить від рівня матеріального забезпечення її батьків. Отже, дитина, батьки якої мають високий дохід не має бути обмежена лише прожитковим мінімумом на дитину відповідного віку і таке обмеження було б несправедливим. Проте в даному випадку, з врахуванням доходів позивача, рівень забезпечення дитини знизиться не набагато, буде в декілька разів вищим від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, отже найкращі інтереси дитини не будуть порушені. Разом із тим, зменшення розміру аліментів надасть можливість позивачу заощадити на набуття нового житла та іншого майна.

Виходячи з положень статей 182, 192 СК України, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Однак, зазначаючи про те, що вона з малолітньою дочкою сторін та своєю матір`ю наразі проживає за кордоном у Нідерландах, а дитина потребує щомісячно на своє утримання (найкращі продукти харчування, одяг, платні освітні та медичні послуги, транспортні витрати, розваги тощо) значних матеріальних ресурсів, відповідачка не надала суду жодних доказів свого матеріального стану, інформації про отримані доходи та умови середовища проживання і навчання дитини за місцем їх перебування в іноземній державі, а також доказів фактично понесених нею витрат на щомісячні потреби малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд першої інстанції, зменшуючи розмір аліментів з 1/4 до 1/6 частки всіх видів заробітку їх платника, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правомірно врахував, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства обов`язок по утриманню дитини покладається законом на обох батьків в рівних частках, з урахуванням фінансової спроможності відповідача, який окрім заробітної плати за місцем роботи, що розмір якої становить близько 90 000,00 грн на місяць (без утримання податків та інших обов`язкових платежів, а також врахування одноразової виплати матеріальної допомоги), не має інших доходів та є внутрішньо переміщеною особою внаслідок окупації рф м. Енергодар Запорізької області, дійшов цілком до справедливого та обґрунтованого висновку, що наразі встановлений у судовому порядку розмір аліментів ставить позивача у вкрай важке матеріальне становище.

З огляду на викладене суд першої інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до правильного висновку про наявність підстав для зміни (зменшення)розміру аліментів внаслідок значного погіршення матеріального становища позивача з часу встановлення йому відповідних аліментних зобов`язань.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному розумінні стороною відповідача спірних правовідносин та положеньчинного сімейного законодавства, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги відповідачки.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 травня 2024 року у даній справі - без змін.

У такому разі розподіл судових витрат відповідачки у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 31 травня 2024 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній