ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 червня 2024 року

м. Харків

справа № 640/14296/18

провадження № 22-ц/818/1823/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Пилипчук Н.П.

суддів:, Тичкової О.Ю., Бурлака І.В.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом а позовом Національної академії Національної гвардії України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2024 року, постановілене суддею Зуб Г.А.,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року до суду надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача просить стягнути солідарно з відповідачів суму матеріальних збитків, заподіяних внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 21133,86 грн.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що відповідно до розпорядження КМУ від 27.05.2014 №526-р Академію внутрішніх військ МВС України перейменовано в Академію Національної гвардії України. Указом Президента №497 від 04.06.2014 Академії НГУ надано статус національної. Військовослужбовці Академії внутрішніх військ МВС України, правонаступником якої є позивач, в період часу з 06.04.2014-08.04.2014 відповідно до розпорядження командувача внутрішніх військ МВС України від 07.04.2014 №3/17/1-1062 здійснювали несення служби по охороні громадського порядку біля будівлі Харківської обласної адміністрації. Відповідно до вимог наказу МВС України від 05.07.2005 №521 та наказу МВС України від 04.02.2013 №330 особовий склад Академії був екіпірований спеціальними засобами індивідуального захисту та активної оборони. В результаті сутички з агресивно налаштованими громадянами на підставі постанови Ради Міністрів УРСР від 27.02.1991 №49 «Про затвердження правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку» та згідно ст. 14 ЗУ «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-ХІІ (діючого на той час) вказані спеціальні засоби були застосовані за призначенням. По закінченню несення служби під час перевірки стану та наявності засобів індивідуального бронезахисту та матеріальних цінностей після сутичок з громадянами було виявлено нестачу матеріальних цінностей згідно наведеного переліку в позові на суму 20998,86 грн., та пошкоджено майно згідно наведеного переліку в позові на суму 135,00 грн. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 18.06.2018 по справі №640/8933/14-к ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 294 КК України. Завдана матеріальна шкода Академії обгрунтовується матеріалами службового розслідування, проведеного за фактом знищення та пошкодження спеціальних засобів активної оборони на загальну суму 21133,86 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2024 року позов Національної академії Національної гвардії України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь Національної академії Національної гвардії України, , суму матеріальних збитків, заподіяних внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 21133 (двадцять одна тисяча сто тридцять три) гривень 86 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави втрати по оплаті судового збору в розмірі по 587 (п`ятсот вісімдесят сім) гривень 33 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначає, що у позовній заяві не зазначено, яким конкретно достовірним, належним доказом підтверджується та чи інша із зазначених обставин та предмет позову відносно відповідачів. Не надаючи суду жодних доказів на обгрунтування викладених вимог, та не зазначаючи про такі докази у позовній заяві, позивач послався на вирок у кримінальній справі № 640/8933/14-к як на підставу свого права звернення до суду із вказаним позовом, проте позивач нічим не підтвердив, що має право посилатися на цей вирок та має право на звільнення від доказування, а суд не обгрунтував, чому при прийнятті позовної заяви до розгляду та ухваленні рішення вірно застосував 6 ст. 82 ЦПК України. Вказує, що наявність вироку у кримінальному провадженні не може бути само по собі доказом вини в завданні матеріальної шкоди, якщо це не встановлено безпосередньо в ході кримінального проваження і відображено у вироку. Заперечує щодо ухвал про відмову у відводі, зазначає, що всі відводи були обгрунтовані і суддя мав їх задовольнити для забезпечення ОСОБА_3 права на справедливий та ефективний суд. Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги постанови Верховного Суду щодо однакових спірних правовідносин.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним задовольнитити її частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що шкода в розмірі 21 133, 86 грн. є неподільним результатом дій відповідачів, тому вони повинні нести солідарну цивільно-правову відповідальність.

Колегія судді не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовFязків, передбачених законом.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що в період часу з 06.04.2014-08.04.2014 відповідно до розпорядження командувача внутрішніх військ МВС України від 07.04.2014 № 3/17/1-1062 військовослужбовці Академії внутрішніх військ МВС України (правонаступник - Національна академія Національної гвардії України) здійснювали несення служби по охороні громадського порядку біля будівлі Харківської обласної адміністрації.

Відповідно до наказу МВС України від 05.07.2005 № 521 та наказу МВС України від 04.02.2013 № 330 особовий склад Академії був екіпірований спеціальними засобами індивідуального захисту та активної оборони. В результаті сутички з агресивно налаштованими громадянами частина майна була пошкоджена, а інша частина захвачена мітингуючими громадянами. По закінченню несення служби під час перевірки стану та наявності засобів індивідуального захисту та матеріальних цінностей , було виявлено нестачу матеріальних цінностей на загальну суму 21 133 грн. 86 коп., що підтверджується висновком службового розслідування від 15.04.2014 №231, проведеного на підставі Наказу Академії внутрішніх військ МВС України від 15.04.2014 №231 та затвердженого Наказом т.в.о. начальника Академії внутрішніх військ МВС України від 21.04.2014.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про Національну гвардію України» від 13.03.2014 Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначене для виконання завдань із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій. Академія внутрішніх військ, яка входить до складу Національної гвардії України з квітня 2014 року залучалася до виконання завдань, пов`язаних з проведенням антитерористичної операції, припинення масових заворушень громадян.

Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Разом з тим, за положеннями статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Як роз`яснено в пунктах 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року № 6 (зі змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 7 від 08 липня 1994 року, № 11 від 30 вересня 1994 року, № 15 від 25 травня 1998 року, № 9 від 24 жовтня 2003 року) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

За правилами частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 18.06.2018 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 294 КК України, який ухвалою Харківського апеляційного суду від 05.12.2019, та постановою Верховного Суду від 10.06.2021 залишено без змін.

З вказаних судових рішень вбачається, що дії ОСОБА_3 кваліфіковано лише як активну участь у масових заворушеннях, що супроводжувались захопленням будівлі за частиною першою статті 294 КК України.

Між тим, той факт, що ОСОБА_3 особисто чинив опір представникам влади із застосуванням зброї та інших предметів, які використовувались як зброя кидав каміння, вибухові пакети, світло-шумові гранати, пляшки вироком Київського районного суду м. Харкова від 18.06.2018 року не встановлено.

Кваліфікуючи ознаки як то застосування насильства, погроми, підпали, знищення майна, опір представникам влади із застосуванням зброї та інших предметів, які використовувались як зброя не були застосовані судом у вироку Київського районного суду м. Харкова від 18.06.2018 року.

Отже, оскільки дії відповідача кваліфіковано лише як активну участь у масових заворушеннях, що супроводжувались захопленням будівлі, належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 вчинялись дії, якими могла бути заподіяна шкода позивачу матеріали справи не містять, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 слід відмовити.

Подібні правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 20 березня 2020 року у справі № 640/17847/17.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рішення суду не оскаржували, з ним погодились, отже в частині позовних вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рішення суду апеляційним судом не переглядалось.

Стосовно доводів ОСОБА_3 щодо ухвал про відмову у задоволенні відводів, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частинами 2, 3 статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Як свідчать матеріали справи, заяви про відвід були розглянуті судом першої інстанції у відповідності до вимог закону.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення суду скасувати в частині стягнення з ОСОБА_3 матеріальних збитків, заподіяних внаслідок вчинення кримінального правопорушення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, п. п. 1,3,4 ч. 1 ст.376,ст. ст.381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь Національної академії Національної гвардії України суму матеріальних збитків, заподіяних внаслідок вчинення кримінального правопорушення - скасувати, у задоволенні цих позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення виготовлено 20 червня 2024 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

І.В. Бурлака