ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3884/24 Справа № 216/4268/22 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 216/4268/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спонукання до виконання мирової угоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2024 року, ухвалене у складі судді Кузнецова Р.О., -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про спонукання до мирової угоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між позивачем та відповідачем 30.03.2016 укладено мирову угоду, за умовами якої відповідач, серед іншого, зобов`язався в порядку компенсації за частку, яка належить позивачу ОСОБА_1 у спільному майні подружжя та переходить у власність відповідача в цілому, передає ОСОБА_1 20000 доларів США у момент підписання цієї мирової угоди та 15000 доларів США не пізніше ніж до 31 грудня 2016 року. Разом з цим, відповідач свої зобов`язання виконав частково, передавши позивачу лише 20000 доларів США в момент підписання угоди, вимоги про передачу решти грошових коштів до теперішнього часу залишаються не виконаними.

Після уточнення позовних вимог, просила спонукати ОСОБА_2 до примусового виконання мирової угоди від 30.03.2016, а саме п.7 угоди, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 15000 доларів США.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2024 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Заходи забезпечення позову, застосовані на підставі ухвали Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.05.2023, а саме заборону ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду нерухомого майна: нежитлового приміщення - кафетерію, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 82,6 кв.м. - скасовано.

Додатковим рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, щовідповідно до п.п.7, 8 мирової угоди, відповідач зобов`язався в порядку компенсації за частку, яка належить позивачу ОСОБА_1 у спільному майні подружжя та переходить у власність відповідача, передати ОСОБА_1 20000 доларів США у момент підписання цієї мирової угоди та 15000 доларів США не пізніше ніж до 31 грудня 2016 року. Разом з цим, відповідач свої зобов`язання виконав частково, передавши позивачу лише 20000 доларів США в момент підписання угоди, вимоги про передачу решти грошових коштів до теперішнього часу залишаються не виконаними.

Про порушення умов мирової угоди (переоформлення майна, визначеного п.1 мирової угоди, на ім`я відповідача) вона дізналась випадково на початку жовтня 2022 року в результаті перевірки сайту «Опендатбот» та отримання відповідної інформаційної довідки. Вважає, що перебіг позовної давності починається з жовтня 2022 року.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи скарги, просила її задовольнити.

Представник відповідача в суді заперечував проти доводів скарги, просив її відхилити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явися в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних обставин.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.03.2016 затверджено мирову угоду у цивільній справі № 216/8698/15-ц за зустрічними позовними заявами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Пунктом 1. Передбачено, що Мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних уступок і стосується прав та обов`язків сторін щодо наступного майна:

- домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 з житловим будинком загальною площею 218,1 кв.м., житловою площею 67,1 кв.м., котельнею та гаражем;

- 62/100 часток комплексу будівель, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 та складаються з розчинно-бетонного вузла загальною площею 89,8 кв.м., складу піску площею 160,7 кв.м., 68/100 частин від складу літ. Х, у складі якого приміщення №№ 2-15 та приміщення №№ НОМЕР_1 площею 580,9 кв.м., ковальського цеху, гаражів, контрольно-пропускного пункту та огорожі;

- магазину непродовольчих товарів, який розташований в нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_4 ;

- квартири за адресою: АДРЕСА_5 ;

- нежитлового приміщення - кафетерій за адресою: АДРЕСА_1 ;

- квартири за адресою: АДРЕСА_6 .

2. Сторони визнають, що майно, зазначене в п. 1 даної мирової угоди являється їх спільною сумісною власністю і що доля кожного в спільному майні становить 1/2 частину.

3. Сторони, стверджують, що вони попередньо ознайомлені з вимогами цивільного та сімейного законодавства щодо поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно, без будь-якого як фізичного так і морального примусу, повністю розуміючи значення своїх дій їх правові наслідки, домовились, що з моменту визнання та затвердження мирової угоди судом із закриттям провадження у справі, майно, яке передається в порядку поділу кожній із сторін, визнається за ним особистою приватною власністю в цілому без обмеження права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном відповідно до чинного в Україні законодавства.

4. В порядку поділу майна за ОСОБА_2 визнається право власності на наступне майно:

- домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 з житловим будинком загальною площею 218,1 кв.м., житловою площею 67,1 кв.м., котельнею та гаражем;

- 105/200 часток комплексу будівель, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 та складаються з розчинно-бетонного вузла загальною площею 89,8 кв.м., складу піску площею 160,7 кв.м., складів, ковальського цеху, гаражів, контрольно-пропускного пункту та огорожі;

- магазин непродовольчих товарів, який розташований в нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_4 ;

- квартиру за адресою: АДРЕСА_5 ;

- нежитлове приміщення - кафетерій за адресою: АДРЕСА_1 ;

- квартиру за адресою: АДРЕСА_6 .

5. Відповідач ОСОБА_2 на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди набуває право здійснити реєстрацію за собою права власності на майно, зазначене в п. 4 даної мирової угоди.

6. В порядку поділу майна позивач ОСОБА_1 погодилась передати належну їй частку у майні, визначеному у п. 1 даної мирової угоди відповідачу ОСОБА_2 на умовах отримання за неї грошової компенсації в розмірі 35000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США, і зобов`язалась після виконання умов даної мирової угоди більш ніяких матеріальних претензій ані до ОСОБА_2 , ані щодо вказаного майна не заявляти.

7. Сторони домовились, що відповідач ОСОБА_2 , в порядку компенсації за частку, яка належить позивачу ОСОБА_1 у майні, визначеному у п. 1 даної мирової угоди та переходить у його власність в цілому, передає ОСОБА_1 20000 (двадцять тисяч) доларів США у момент підписання цієї мирової угоди та 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США не пізніше ніж до 31 грудня 2016 року.

8. Для забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_2 зі сплати ОСОБА_1 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США до 31.12.2016, визначеного в п. 7 даної мирової угоди, сторони після реєстрації ОСОБА_2 права власності на майно, визначене у п. 1 даної мирової угоди, протягом п`яти днів укладають нотаріально посвідчений договір застави домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 з житловим будинком загальною площею 218,1 кв.м., житловою площею 67,1 кв.м., котельнею та гаражем.

9. Сторони стверджують, що підтвердженням факту належного виконання п. 7 даної мирової угоди - буде розписка (заява) ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 .

10. Після повного виконання умов даної мирової угоди майнові претензії сторін, щодо вище вказаного майна, вважаються врегульованими. Подальше їх відчуження не потребує згоди іншого подружжя.

11. Сторони домовились, що будь-яке інше рухоме/нерухоме майно, якщо у майбутньому виявиться, що воно було набуте у (спадщину, дар) в період шлюбу та зареєстровано на кожну із сторін, не являється предметом спору на даний час і в майбутньому такий спір не виникне, матеріальних претензій один до другого мати не будуть і не буде подано відповідний позов жодною із Сторін на розгляд до судових органів, щодо виникнення у Сторін договору права спільної сумісної власності на будь-яку частину нерухомого майна у порядку ст.ст.62-64 СК України внаслідок істотного збільшення у своїй вартості, спільних трудових та грошових затрат подружжя, тощо з метою визнання за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

12. Ми, Сторони, підтверджуємо, що дана мирова угода відповідає дійсним намірам сторін і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається сторонами у відповідності зі справжньою нашою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для них умов і не є результатом впливу тяжких обставин, угода укладається без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, сторони однаково розуміють значення, умови угоди, її природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються даною мировою угодою, а також свідчать, що даною мировою угодою визначені всі істотні умови, про що свідчать особисті підписи сторін у даній мировій угоді.

13. Сторони підтверджують, що не мають жодних зауважень, доповнень або суперечностей відносно умов даної мирової угоди.

14. Сторонам зрозумілі та відомі положення ст.ст.175, 205, 206 ЦПК України щодо порядку укладення мирової угоди при поділі майна подружжя, підстав та наслідків закриття провадження у справі у зв`язку з укладенням мирової угоди. (а.с. 12-14)

На виконання п. 7 укладеної угоди відповідач ОСОБА_2 передав позивачу ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 20000 (двадцять тисяч) доларів США, дана обставина не заперечується сторонами у справі.

Постановою державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро від 06.09.2022 року виконавчий лист повернуто без виконання на підставі п.1 ч.3 ст.5 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача вважається порушеним після несплати відповідачем платежу, згідно з умовами угоди, на наступний день після 31 грудня 2016 року, тому за встановлених у справі обставин, строк позовної давності по вимогам про стягнення грошових коштів на підставі мирової угоди від 30.03.2016 сплинув.

Апеляційний суд не може повністю погодитись з даним висновком та зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

За своєю правовою природою мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах погоджених сторонами та є завершенням судового провадження, свідчить про врегулювання судового спору між сторонами.

Відповідно до статті 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Отже, ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом, і як виконавчий документ, повинна містити у своїй резолютивній частині не лише вказівку про затвердження мирової угоди, а й інші передбачені законодавством ознаки та відомості, зокрема, щодо умов, розміру і строків виконання зобов`язань сторін тощо. За недодержання відповідних вимог ухвала про затвердження мирової угоди не може вважатися виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою.

У випадках невиконання зобов`язаною стороною умов мирової угоди, укладеної в процесі виконання судового рішення і затвердженої судом, заінтересована сторона може звернутися до державного виконавця із заявою про примусове виконання ухвали, якою затверджено цю угоду.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства свідчить про те, що мирова угода у позовному провадженні - це письмова домовленість між сторонами спору про його вирішення, яка укладається в добровільному порядку з метою припинити спір, на погоджених сторонами умовах. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони припиняють наявний правовий конфлікт самостійним (без державного примусу) врегулюванням розбіжностей на погоджених умовах. Спір може бути врегульовано укладенням мирової угоди на будь-якій стадії цивільного процесу.

На відміну від звичайного договору мирова угода в позовному провадженні укладається у процесі розгляду справи в суді у формі та на умовах, передбачених процесуальним законодавством; підлягає затвердженню судом; припиняє процесуально-правові відносини сторін; якщо мирова угода не виконується добровільно, вона виконується в порядку, встановленому для виконання судового рішення. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/661/20 та постановах Верховного Суду від 21 березня 2023 року у справі № 914/3014/20, від 12 травня 2021 року у справі № 910/11213/20.

Згідно з пунктом другим частини 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час постановлення ухвали про затвердження мирової угоди, підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин першої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час постановлення ухвали про затвердження мирової угоди, У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків

розпочинає примусове виконання рішення

Вимоги до виконавчих документів передбачені у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час постановлення ухвали про затвердження мирової угоди.

Як вбачається з матеріалів справи 30.03.2016 між сторонами по справі було укладено мирову угоду, затверджену ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що мирова угода підпадає під ознаки зобов`язання у цивільно-правовому розумінні з усіма наслідками, що з цього випливають.

За такого у разі ухилення однією із сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов`язків за цією угодою, якщо ухвала суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом і підлягає виконанню державною виконавчою службою. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 916/1932/20, від 05 серпня 2021 року у справі № 911/1070/20.

Отже, у разі невиконання зобов`язаною стороною умов мирової угоди, укладеної в процесі виконання судового рішення і затвердженої судом, заінтересована сторона може звернутися до державного виконавця на підставі статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" із заявою про примусове виконання ухвали, якою затверджено цю угоду.

Як встановлено в суді ,постановою державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Дніпро від 06.09.2022 року виконавчий лист повернуто без виконання на підставі п.1 ч.3 ст.5 ЗУ «Про виконавче провадження».

Даний пункт і частина статті 5 ЗУ «Про виконавче провадження» регулює питання повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, а саме: «якщо на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення кількість виконавчих документів за рішеннями про стягнення періодичних платежів, заробітної плати, заборгованості фізичних осіб з оплати житлово-комунальних послуг, поновлення на роботі перевищує 20 відсотків загальної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні у приватного виконавця».

Пункт 2 ч.3 ст.5 зазначає, що при поверненні виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією частиною, приватний виконавець зобов`язаний письмово зазначити підстави повернення, право стягувача оскаржити рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а також право стягувача подати виконавчий документ на виконання іншого приватного виконавця або до органу державної виконавчої служби.

ОСОБА_1 звернулась з позовом про спонукання ОСОБА_2 до виконання мирової угоди. Доказів звернення до ВДВС або іншого приватного виконавця, чи оскарження постанови від 06.09.2022р. про повернення виконавчого листа без виконання, позивач суду не надала.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог про спонукання до виконання мирової угоди в іншій частині рішення суду має бути залишено без змін.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок суду, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2024 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складений 01 липня 2024 року.

Головуючий суддя О.В. Агєєв