Справа № 461/2451/22 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/1436/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Матяш С.І.

з участю представника апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 червня 2022 року в складі судді Волоско І.Р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна», з участю третьої особи Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки», про скасування рішення про державну реєстрацію,-

встановив:

У травні 2022 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» (далі ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна»), з участю третьої особи Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (далі ОКП Львівської обласної ради «БТІ та ЕО»), про скасування рішення про державну реєстрацію.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 19 вересня 2005 року між Закритим акціонерним товариством «Банк Петрокоммерц-Україна» (далі ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна) в особі керуючого Львівським відділенням № 1 ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» Коцюрубою П.О. та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, посвідчений нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Пелех О.3. та зареєстрований у реєстрі за №4441.

Згідно із вказаним договором в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності. З метою перевірки стану іпотечного майна сформовано витяг з Єдиного державного реєстру права власності на нерухоме майно, а також на адресу ОКП Львівської обласної ради «БТІ та ЕО» скеровано адвокатський запит щодо надання інформації про право власності на вказану квартиру. Як стало відомо з відповіді на адвокатський запит від 06 липня 2020 року № 2490, на підставі іпотечного договору ОКП Львівської обласної ради «БТІ та ЕО» 11 лютого 2008 року проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна». ОСОБА_3 вважав, що державна реєстрація права власності за ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» на квартиру АДРЕСА_1 є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки порушено його право власності на вказаний об`єкт нерухомості.

Враховуючи наведне позивач просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11 лютого 2008 року та державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна».

Оскаржуваним заочним рішенням Галицького районного суду міста Львова від 30 червня 2022 року позов задоволено.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11 лютого 2008 року та державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ЗАТ «Банк Петрокоммерц?Україна», проведену на підставі договору іпотеки від 19 вересня 2005 року № 4441.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Заочне рішення Галицького районного суду міста Львова від 30 червня 2022 року оскаржила ОСОБА_2 , яка не брала участі у справі, однак вважає, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про її права та обов`язки.

Вважає, що заочне рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного рішення.

Зазначає, що оскаржуваним рішенням суду скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.02.2008 та державну реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться адресою: АДРЕСА_2 , тобто суд першої інстанції вирішив питання про право власності апелянта та її інтереси щодо користування належним їй майном (квартирою) без її участі.

Неповідомлення відповідача та третьої особи про наявність спору та не залучення в якості третьої особи власника майна (апелянта) потягнуло за собою не з`ясування судом обставин, що мають значення для розгляду справи.

Зазначає, що позивачем не доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи при явній недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Наведені порушення унеможливили справедливий розгляд справи та встановлення обставин, які входять до предмета доказування і мають значення для правильного її вирішення.

Факт не проведення оцінки при прийнятті банком у власність квартири позивачем не доведено, докази на підтвердження цього в матеріалах справи відсутні.

Крім того, позивачем обрано неналежний спосіб захисту, що є підставою для відмови у позові.

Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Справа розглядалася судами різних інстанцій.

Так, постановою Львівського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Заочне рішення Галицького районного суду міста Львова від 30 червня 2022 року залишено без змін.

Додатковою постановою Львівського апеляційного суду від 23 січня 2024 року заяву ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 500 грн.

Постановою Верховного Суду від 17 квітня 2024 року касаційні скарги ОСОБА_2 задоволено частково.

Постанову Львівського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року та додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 23 січня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Вершинін А.Г. апеляційну скаргу підтримав, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні доводам скарги.

Інші учасники справи позивач ОСОБА_3 , представник відповідача АТ «Банк Петрокоммерц-Україна», представник третьої особи Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки», будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, представник позивача ОСОБА_4 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю в іншому судовому засіданні, однак доказів про виклик не подав, а інші учасники не повідомили суд про причину неявки

Колегія суддів звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є розумність строків розгляду справи судом, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 Цивільного процесуального кодексу України).

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_1 на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно задовольнити виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскільки висновок про оцінку майна відсутній, жодних погоджень стосовно проведення оцінки майна позивачу не пропонувалось, про його перереєстрацію повідомлено не було, вимоги про усунення порушень позивачу не надходили, отже, відповідач недобросовісно використав своє право звернення стягнення на предмет іпотеки та вчинив дії щодо переходу права власності.

Таким чином, факт порушення належного позивачу права власності на квартиру доведено належними та допустимими доказами, тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія виходить з такого.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

Державна реєстрація прав офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Судами встановлено такі юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.

19 вересня 2005 року між ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», який змінив назву на ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», в особі керуючого Львівським відділенням № 1 ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» Коцюрубою П.О. та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, посвідчений нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Пелех О.3. та зареєстрований у реєстрі за № 4441 (т. 1 а. с. 1621).

На підставі вказаного договору в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності.

Згідно із відповіддю на адвокатський запит від 06 липня 2020 року № 2490, на підставі іпотечного договору ОКП Львівської обласної ради «БТІ та ЕО» 11 лютого 2008 року здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» (т. 1 а.с. 12).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 15 листопада 2012 року ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» продав ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно із договором дарування квартири від 24 листопада 2017 року ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_2 отримала в дар квартиру АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду із позовними вимогами, позивач ОСОБА_3 з відповідних підстав просить про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11 лютого 2008 року та державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ЗАТ «Банк Петрокоммерц?Україна», власне товариство визначено відповідачем, а Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» третьою особою у справі.

Скасовуючи постанову Львівського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року та додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 23 січня 2024 року та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, касаційний суд зазначив, що суд апеляційної інстанції, хоча і врахував, що спір про скасування рішення щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно, проте зробив помилковий висновок, що належним відповідачем у цій справі є ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», оскільки на час звернення до суду із цим позовом власником спірного майна була ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 5 ст. 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Дійсно, законодавець визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їхніх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, незалучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Водночас судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто суд має розглянути й вирішити спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, незалучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 серпня 2023 року у справі №758/2524/17, від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц (провадження № 61-13912св20), від 29 червня 2021 року у справі № 201/751/14-ц (провадження № 61-1490св21) та від 15 вересня 2021 року у справі № 712/13890/15 (провадження № 61-6202св21).

Так, судами різних інстанцій у цій справі встановлено, що на даний час апелянтка ОСОБА_2 , відповідно до договору дарування від 24 листопада 2017 року, є власником спірної квартири АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить переконання про те, що оскаржуване ОСОБА_2 судове рішення, як незалученою до справи особою, стосується безпосередньо її прав на спірну квартиру, як власника об`єкта нерухомого майна,тому суд має розглянути й вирішити спір про право у правовідносинах, що склалися.

В свою чергу, звертаючись із позовом у даній справі, позивач пред`явив позов лише до ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», як попереднього власника, зазначивши суб`єкта прийняття спірного рішення, як третю особу, при цьому, особу, прав та обов`язків яких таке стосується, а саме власника спірної квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , не залучено до участі у справі.

Колегія суддів виходить з того, що спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна, відтак належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та стосовно якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Виходячи з положень цивільного процесуального законодавства відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Поряд з цим, суд першої інстанції не вжив заходів щодо з`ясування питання про суб`єктний склад учасників справи, що має істотне значення для встановлення належного кола відповідачів, а відтак, правильного вирішення спору.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц та від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц).

Зважаючи на те, що у разі пред`явлення позову до неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів, а апеляційний суд в принципі позбавлений процесуальних можливостей усунути таке порушення, однак зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому, відтак пред`явлення ОСОБА_3 позову до неналежного відповідача, тобто особи, яка не повинна відповідати за відповідними вимогами, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

За змістом частини 5 ст. 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Зважаючи на те, що касаційним судом констатовано порушення судом першої інстанції процесуального закону, а саме факт розгляду справи та вирішення питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, що не була залученою до участі у справі, при цьому питання не можуть бути вирішені судами вищих інстанцій, оскільки належать до виключної дискреції та обов`язку суду першої інстанції, оскаржуване судове рішення не може бути залишено в силі та підлягає скасуванню з наведених вище підстав, що свідчить про підставність доводів апеляційної скарги у цій частині.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Враховуючи те, що апеляційним судом встановлені процесуальні порушення, які допущені судом першої інстанції та які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, колегія суддів не надає правової оцінки суті спірних правовідносин з метою уникнення будь якої преюдиції у майбутньому та відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_3 з підстав пред`явлення такого до неналежного відповідача.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України

Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду від 18.05.2020 року в справі №530/1731/16- ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що у разі, якщо касаційна інстанція, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює судове рішення про скасування судових рішень та ухвалення нового судового рішення або змінює судові рішення повністю або частково (ст.412 ЦПК України), цей суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Якщо суд касаційної інстанції скасував судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції (ст.411 ЦПК України) або постановлено будь яке інше судове рішення, крім передбаченого статтею 412 ЦПК України, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат», (аналогічна позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц, від 04.12.2019 року у справі № 917/1739/17).

Зважаючи на те, що після касаційного перегляду дана справа була передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції і остаточне у справі рішення ухвалено Львівським апеляційним судом, апеляційний суд також вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись загальними правилами розподілу таких.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 червня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна», з участю третьої особи Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки», про скасування рішення про державну реєстрацію відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 1261,2 грн та 1681,6 грн. за подання касаційної скарги, а всього 2942 (дві тисячі дев`ятсот сорок дві) гривень 80 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 19 червня 2024 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк