ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1408/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/2200/24 Категорія: 304070000 Кондрацька Н.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2024 року м.Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

представник відповідача - адвокат Дубинський Віктор Михайлович;

особа, що подала апеляційну скаргу - представник ОСОБА_1 - адвокат Дубинський Віктор Михайлович,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дубинського Віктора Михайловича на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 травня 2024 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг,

в с т а н о в и в :

ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води) в розмірі 20 990,04 грн., заборгованість за інфляційну складову боргу в розмірі 1 829,81 грн., три відсотки річних у розмірі 734,56 грн. та судовий збір в розмірі 3 028 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії, рішення Черкаського міськвиконкому № 520 від 24 травня 2000 року забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси.

Надання послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та гарячого водопостачання (постачання гарячої води) в будинку АДРЕСА_1 здійснюється позивачем.

Відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо).

В будинку АДРЕСА_1 встановлений будинковий лічильник загального обліку теплопостачання, відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири. У період до встановлення будинкового лічильника обліку теплопостачання нарахування за послугу здійснювалося згідно п.п. 40-49 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, а саме у разі відсутності будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири та з урахуванням температури повітря зовнішнього середовища.

Лічильник обліку гарячого водопостачання в квартирі АДРЕСА_1 не встановлено, тому відповідно до п. 21 Правил за надані послуги плата справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на одну зареєстровану особу.

Типові договори приєднання на надання відповідних послуг опубліковані на офіційному веб-сайті позивача. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги. Проєкт договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в Черкаській обласній газеті «Нова доба» (випуск від 23 листопада 2017 року № 47). Таким чином, з боржником укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом акцепту публічної оферти відповідно до ст. 642 ЦК України.

Згідно інформації Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» ЧМР за адресою: квартира АДРЕСА_1 зареєстрована відповідач ОСОБА_1 протягом всього спірного періоду. Відповідач, фактично споживши послуги не надсилав позивачу жодних скарг чи претензій щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання, що свідчить про те, що позивач надавав відповідачу житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі.

Відповідач своєчасно з січня 2019 року не вносила плату за отримані послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та гарячого водопостачання (постачання гарячої води), внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 01 лютого 2024 року складає 20 990,04 грн., що підтверджується листом-розрахунком по О/Р № НОМЕР_1.

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Інфляційна складова боргу відповідно до розрахунку становить 1 829,81 грн. Крім того, боржник на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір 3 % річних з простроченої суми відповідно до розрахунку становить 734,56 грн.

Інфляційна складова боргу та 3 % річних з простроченої суми по О/Р № НОМЕР_1 позивачем були здійснені за період до січня 2022 року включно, тобто в період до введення воєнного стану в Україні.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 травня 2024 року позовні вимоги позивача задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та гарячого водопостачання (постачання гарячої води) у розмірі 20 990,04 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1 829,81 грн. та 3 % річних у розмірі 734,56 грн., що разом становить 23 554,41 грн., а також судовий збір у розмірі 3 028 грн., а всього 26 582,41 грн.

Рішення районного суду обґрунтовано тим, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, оскільки з моменту надання позивачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг. Позивачем надано розрахунок інфляційних втрат за період з січня 2019 року по січень 2022 року та 3 % річних за вказаний період у зв`язку з простроченням відповідачем оплати комунальних послуг. Відповідачем будь-яких заперечень щодо наданого розрахунку заборгованості під час розгляду справи подано не було.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Дубинський В.М. просить змінити судове рішення від 01 травня 2024 року, зменшивши стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача штрафних санкцій, які складаються з інфляційної складової боргу та 3 % річних та зменшити стягнення судового збору. В іншій частині судове рішення залишити без змін. Витрати на правничу допомогу, надану відповідачу в розмірі 600 грн. стягнути з позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно Постанови КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в період часу з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Відповідно суд мав право стягнути штрафні санкції тільки в період часу з 01 січня 2019 року по 18 грудня 2020 року. Стягнення їх в період часу з 19 грудня 2020 року по 01 січня 2022 року є помилковим. Крім того, зазначено, що відповідач не була присутня в судовому засіданні під час розгляду справи, оскільки про розгляд справи не знала, тому не могла надавати заперечення на доводи позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується стороною відповідача лише в частині вирішення спору щодо стягнення на користь позивача заборгованості за інфляційну складову боргу, трьох відсотків річних та судового збору, тому саме в цій частині переглядається судом апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме відомостей з Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» (а.с. 60) ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 04 грудня 2018 року.

За вказаною адресою відповідач отримує послуги з теплопостачання від ВП «Черкаська ТЕЦ», відкритий О/Р НОМЕР_1 , але не в повній мірі та несвоєчасно сплачує щомісячну оплату за опалення та гаряче водопостачання, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Заборгованість відповідача по оплаті за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з січня 2019 року станом на 01 лютого 2024 року становить 20 990,04 грн., розрахунок інфляційних втрат за період січня 2019 року по січня 2022 року в розмірі 1 829,81 грн. та 3 % річних за вказаний період у розмірі 734,56 грн. у зв`язку із простроченням відповідачем оплати комунальних послуг.

Відносини з постачання теплової енергії регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, відповідними положеннями ЦК України.

Правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене, обов`язок з укладання договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представником відповідача оспорюється лише період нарахування інфляційної складової боргу та трьох відсотків річних. При цьому відповідачем не спростовується наявний в матеріалах справи розрахунок їх нарахування. В іншій частині задоволення позовних вимог рішення суду не оскаржується. Вказано, що суд мав нарахувати штрафні санкції в період часу з 01 січня 2019 року по 18 грудня 2020 року, а стягнення їх в період часу з 19 грудня 2020 року по 01 січня 2022 року є помилковим та не відповідає встановленій у Постанові КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236 забороні нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) на період дії карантину.

Колегія суддів вважає такі доводи апеляційної скарги безпідставними, з огляду на слідуючі обставини.

Відповідно до Постанови КМУ № 211 від 11 березня 2020 року зі змінами «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19», з 12 березня 2020 року на всій території України запроваджено карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (№ 530-ІХ від 17 березня 2020 року) встановлено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Постановою КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року зі змінами, з 19 грудня 2020 року до 31 березня 2022 року встановлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на території України продовжено дію карантину, встановленого постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штраф і пеня - це різновиди неустойки.

Тобто, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (№ 530-ІХ від 17 березня 2020 року) звільняє боржника саме від сплати неустойки на вказаний період.

У той же час, чинним законодавством крім заходів відповідальності штрафного характеру (таких як неустойка), передбачаються заходи відповідальності компенсаційного характеру.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України.

Про звільнення від даних мір відповідальності в Законі України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (№ 530-ІХ від 17 березня 2020 року) не вказано.

Таким чином, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (№530-ІХ від 17 березня 2020 року) боржник під час дії карантину та протягом 30 днів після його закінчення звільняється від сплати неустойки.

Така заборона не стосується 3% річних та інфляційних втрат, які передбачені ст. 625 ЦК України, та які не є неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер.

Така позиція, висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року № 912/1120/16, від 19 червня 2019 року № 703/2718/16-ц, від 08 листопада 2019 року № 127/15672/16-ц, від 18 березня 2020 року № 902/417/18.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про обґрунтованість та доведеність позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат за період з січня 2019 року по січень 2022 року.

При цьому, колегія суддів враховує, що нараховані ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» 3 % річних та інфляційні втрати за період з січня 2019 року по січень 2022 року не є стягненням неустойки (штрафів, пені) нарахування яких обмежено згідно вимог ЗУ від 17 березня 2020 року № 530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби» чи вказаною скаржником в апеляційній скарзі Постановою КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», а відповідно нараховані позивачем правомірно.

Доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи у відсутність відповідача та не можливості надати заперечення щодо доводів позивача, колегія суддів відхиляє. Суд першої направляв всю кореспонденцію щодо розгляду справи, в тому числі копію позовної заяви з додатками, ухвалу суду про відкриття провадження на адресу реєстрації відповідача відповідно до інформації Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради, однак конверти поверталися на адресу суду із зазначенням причин повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням. При цьому, розгляд справи було здійснено в заочному порядку. Відповідач скористалася правом звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду шляхом подачі відповідної заяви (а.с. 72-73). Відповідна заява розглянута районним судом із врахуванням всіх заперечень ОСОБА_1 щодо помилковості рішення районного суду і ухвалою суду від 26 червня 2024 року (а.с. 126-129) в задоволенні заяви було відмовлено через відсутність підстав для скасування заочного рішення.

Будь-яких інших доводів щодо незаконності рішення суду апеляційна скарга не містить.

Оскільки рішення суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги в частині зменшення стягнення з відповідача судових витрат по сплаті судового збору та стягнення витрат за правничу допомогу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дубинського В.М. слід залишити без задоволення, а заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 травня 2024 року залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дубинського Віктора Михайловича залишити без задоволення.

Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді