ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/1345/24 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Трофимової Д.А.

за участю секретаря судового засідання Смокотіної В.С,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки і піклування про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна,-

В С Т А Н О В И Л А:

14.11.2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про визнання його бабусі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що з серпня 2020 року він мешкає разом із бабусею за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 82 роки, вона стала частіше хворіти. Остання страждає хронічним психічним захворюванням, яке призводить до того, що вона має обмеження життєдіяльності до самообслуговування, до орієнтації, до спілкування, до контролю за своєю поведінкою. Вже більш як вісім років, вона не може справлятися з побутом без сторонньої допомоги. Згідно з довідкою сімейного лікаря, обстеження кардіолога, невропатолога, ОСОБА_1 має захворювання церебрального атеросклероза, дисцикулярну енцефалопатію. Тривалий час за ОСОБА_1 доглядав батько ОСОБА_3 ОСОБА_5 , але в квітні 2020 року він переніс інсульт і зараз не має можливості доглядати за своєю мамою. У заявника добрий стан здоров`я, на обліку у психоневрологічному або наркологічному диспансері не перебуває, має можливість і бажання доглядати свою бабусею і бути її опікуном.

Просив визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 недієздатною і встановити над нею опіку.

Призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 опікуном над ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2024 року заяву задоволено.

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 недієздатною і встановити над нею опіку.

Призначено ОСОБА_3 народження опікуном над ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду в частині встановлення опікуна скасувати та прийняти нове, яким відмовити в частині призначення ОСОБА_3 опікуном над ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у ОСОБА_3 відсутня можливість контролювати прийом ліків ОСОБА_1 , оскільки він працює на режимному підприємстві.

13 червня 2024 року від представника ОСОБА_3 ОСОБА_7 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в повному обсязі , суд першої інстанції виходив з того, що звернення заявника є обґрунтованим, обставини, наведені ним, знайшли підтвердження під час судового розгляду справи, є передбачені законом підстави для задоволення заявлених вимог заяви.

Судом встановлено, що згідно із висновком судово-психіатричної експертизи № 433 від 21.11.2023 року, проведеної експертною комісією Запорізької філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляє ознаки психічного розладу у вигляді судинної деменції. Тому, вона не може розуміти значення своїх дій і керувати ними. Не може особисто дати прояснення по суті справи (а.с. 59-63).

РА ЗМР по Комунарському району, як органом опіки та піклування 27 березня 2024 року прийнято рішення про можливість виконувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обов`язки опікуна над його бабусею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також РА ЗМР по Комунарському району було надано подання, відповідно до якого при винесенні судового рішення по справі № 333/10164/23 у разі визнання ОСОБА_1 недієздатною, орган опіки та піклування надає згоду на призначення ОСОБА_3 опікуном над ОСОБА_1 (а.с. 81).

ОСОБА_3 проживає з ОСОБА_1 однією сім`єю.

Главою 2 Розділу ІV ЦПК України врегульовано саме порядок розгляду судом справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Відповідно до ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Згідно з ч. 1 ст. 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Частина четверта ст. 63 ЦК України, визначає, що опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Таким чином, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку можливим визнати ОСОБА_1 недієздатною, встановити над нею опіку та призначити ОСОБА_3 , її опікуном.

Колегія суддів погоджується з зазначеним рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до частини першої статті 39, частини першої статті 40 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини перша - третя статті 41 ЦК України).

Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що встановлений оскаржуваним рішенням опікуном ОСОБА_3 працює на режимному підприємстві АТ «Мотор Січ» та працює з 8:00 до 16:00, ОСОБА_1 ж потребує сторонньої допомоги під час прийому ліків у визначений час, у тому числі об 15:00, тобто ОСОБА_3 не може забезпечити потреби в допомозі при прийомі ліків.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи не містять жодних лікарських консультаційних висновків, призначень щодо необхідності постійного прийому ліків саме о 15:00. Також, згідно пояснень ОСОБА_3 необхідність прийому ліків тричі на день, в тому числі об 15:00, була тимчасовою.

Щодо тверджень апеляційної скарги про відсутність будь яких доказів про спільне проживання заявника та ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

З тексту подання Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 28.03.2024 року №3-243 вбачається, що на засідання опікунської ради встановлено, що згідно акту обстеження житлових умов від 22.03.2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мешкають у двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, під час розгляду заяви про надання до суду подання органу опіки та піклування щодо призначення опікуном ОСОБА_1 . ОСОБА_3 було встановлено факт їх спільного проживання.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під перегляду оскаржуваного рішення колегією суддів.

З огляду на наведене колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог процесуального закону, дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 червня 2024 року.

Головуючий

Судді: