Номер провадження: 22-ц/813/2186/24
Головуючий у першій інстанції Васильків О.В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Коновалової В.А., Лозко Ю.П.,

учасники справи: позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ", відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ" в особі свого представника Никислої Ольги Іванівни

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2023 року,

ухвалене Київським районним судом м. Одеси у складі: судді Васильків О.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, який мотивувало тим, що ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Салтан Л.В. від 08 лютого 2023 року по справі № 947/27970/22 скасовано судовий наказ від 07 грудня 2022 року, виданий суддею Київського районного суду м. Одеси Куриленко О.М. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги водопостачання у розмірі 35483,78 грн та роз`яснено заявнику можливість звернення з вимогами у порядку позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг, які надає філія «Інфоксводоканал», що підтверджується оформленим особовим рахунком за № НОМЕР_1 .

Позивач надавав послуги водопостачання та водовідведення відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 , за які він відповідно до п.п. 20, 30 Правил повинен був своєчасно розрахуватись шляхом внесення коштів на розрахунковий рахунок позивача.

Нарахування відповідачу за надані послуги здійснювались відповідно до норм водопостачання, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 30 від 25 лютого 2010 року, та тарифів, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 23.10.2018 р. № 1251, від 04.02.2020 р. № 283, від 16.12.2020 р. № 2499, від 22.12.2021 р. № 2841, а відповідач, в свою чергу, користувався такими послугами, проте оплату за надані послуги у повному обсязі не здійснював, внаслідок чого, утворилась заборгованість у розмірі 37547,84 гривень за період з 01 березня 2020 року по 28 лютого 2023 рік, що підтверджується розрахунком суми боргу.

Посилаючись на те, що відповідач обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг не виконує, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 37547,84 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 684 грн.

Від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач з позовними вимогами не погодився, зазначивши, що довідка про склад сім`ї від лютого 2019 року втратила чинність, звіт про заборгованість не відображає початок періоду заборгованості, а також метод нарахування на кожну особу, підписаний договір на надання послуг водопостачання взагалі відсутній, і причина його відсутності не зазначена позивачем.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог щодо існування між сторонами договірних відносин, за відсутності договору, на підставі якого позивачем надаються відповідні послуги, а також документів щодо затверджених тарифів, за якими нараховується заборгованість.

Не погоджуючись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не звільняє споживача від оплати отриманих послуг, а Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача укладати договори про надання житлово-комунальних послуг; звернення відповідача у встановленому законом порядку з претензіями до позивача з приводу кількісних та якісних показників отриманих послуг у матеріалах справи відсутні; ненадання загальновідомої інформації про затвердження тарифів, яка перебуває у відкритому доступі та розміщена на сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, зважаючи на той факт, що відповідачем тарифи не спростовані.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 37 547,84 грн, тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684х 30 = 80520 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судоверішеннямаєвідповідатизавданнюцивільногосудочинства, визначеномуцим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог щодо існування між сторонами договірних відносин, за відсутності договору, на підставі якого позивачем надаються відповідні послуги, а також документів щодо затверджених тарифів, за якими нараховується заборгованість.

З таким висновком суду апеляційний суд не погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які надаються філією «Інфоксводоканал» Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс», що підтверджується оформленим особовим рахунком за № НОМЕР_1 (а.с. 6, 15, 24).

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ "ІНФОКС" в особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ" в порядку наказного провадження звертався до Київського районного суду м. Одеси з заявою про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за послуги водопостачання та водовідведення. При цьому ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Салтан Л.В. від 08 лютого 2023 року по справі № 947/27970/22 судовий наказ від 07 грудня 2022 року по справі № 947/27970/22, виданий суддею Київського районного суду м. Одеси Куриленко О.М. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги водопостачання у розмірі 35483,78 грн був скасований (а.с. 11).

ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» здійснює послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач за вказаною адресою отримує і споживає надані послуги, про що свідчить відкритий за його адресою особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с. 6) .

Відповідно до п. 2.1. Положення про філію «Інфоксводоканал» предметом діяльності філії є надання послуг водопостачання та водовідведення в кількісних та якісних параметрах згідно з існуючими технічними можливостями, що врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення» від 05 липня 2019 року № 690.

Нарахування відповідачу за надані послуги за адресою: АДРЕСА_1 , здійснювалися відповідно до норм водопостачання, затвержених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 30 від 25 лютого 2010 року та тарифів, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне реголювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 04 лютого 2020 року № 283, від 16 грудня 2020 року № 2499, від 22 грудня 2021 року № 2481.

Так, згідно наданого позивачем розрахунку суми заборгованості по особовому рахунку НОМЕР_2 , споживач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , мешканців 5, за період з березня 2020 по 28 лютого 2023 року становить 37547,84 грн (а.с. 6-10).

Вказаний розрахунок відповідає кількості зареєстрованих станом на лютий 2019 року у вказаному житловому приміщенні осіб ОСОБА_1 (відповідальна особа), ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_3 дочка, ОСОБА_4 (син), ОСОБА_5 (син) (а.с. 15).Згідно Відомостей Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 29.10.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 5 осіб (а.с. 16).

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на закріплені ЦПК України засади судочинства змагальність та диспозитивність, саме на позивачеві лежав процесуальний обов`язок довести вказані обставини.

Згідно зі ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" - послуга по централізованому водопостачанню надається своєчасно, безперервно, належної якості та підлягає оплаті. Статтею 22 цього Закону передбачено, що споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів та послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п. 6, 13 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п. 5 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно із частиною першою статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово- комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово- комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений статтею 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

Виходячи з вищенаведеного у своїй сукупності, доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду про відмову у задоволенні позову через відсутність укладеного між сторонами договору, є слушними, оскільки за наявності надання послуг позивачем та їх отримання відповідачем таке не звільняє відповідача від сплати отриманих послуг. Тобто, відповідач отримує надані позивачем послуги, а позивач надав та продовжує надавати вказані послуги, матеріали справи не містять звернення відповідача у встановленому законом порядку з претензіями до позивача з приводу кількісних та якісних показників отриманих послуг.

Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц, висновки яких враховуються судом на підставі ч. 6 ст. 263 ЦПК України, по даній справі.

Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач за надані послуги грошові кошти не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 37547,84 грн за період з 01 березня 2020 року по 28 лютого 2023 року. Це підтверджується розрахунком заборгованості, наданим суду позивачем (а.с. 6-10).

Відповідачем щодо необґрунтованості розрахунку позивача не спростований належним чином наданням іншого розрахунку або зазначення, в чому саме полягає неправильність розрахунку, застосованих для цього тарифів, тощо.

Отже заперечуючи проти позову, він не виконав свого процесуального обов`язку та не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості належними та допустимим доказами, не надав свого контррозрахунку.

Не спростував позивачем і іншої, ніж зазначено в наданих довідках позивача, кількості осіб (членів сім`ї відповідача), на яких нараховувалася така заборгованість за оспорюваний період, або доказів надання позивачу таких відомостей як підстави для проведення перерахунку.

А само по собі відсутність договору між сторонами не є підставою для звільнення відповідача від оплати послуг, крім того, відповідач не спростовує твердження, що він отримував послуги, надані позивачем у повному обсязі. Тобто відповідач не надав жодних доказів на спростування обставин, вказаних у позові.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 також зроблено висновок, що "споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі".

Аналогічний висновок щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 904/7183/17 та в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16.

У справі, що переглядається, матеріалами справи підтверджено факт надання позивачем та отримання відповідачем послуг водоканала як різновиду житлово-комунальних послуг, порушення строків та розміру їх оплати, а також відсутність актів-претензій або інших доказів щодо надання позивачем послуг неналежної якості чи не в повному обсязі, тому слід зробити висновок про наявність правових підстав для задоволення позову й стягнення з відповідача заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг.

Вказана практика Верховного Суду у справах про стягнення за житлово-комунальні послуги за умови відсутності договору є сталою.

Законність надання ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» послуг та здійснення ними господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення та надання ним послуг ОСОБА_1 , який ним споживалися у повному обсязі, що має наслідком їх оплату, не спростована відповідачем.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі повного і всебічного з`ясування обставин, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що сума заборгованості складає 37547,84 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги належить задовольнити в повному обсязі.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору, а саме за подачу позовної заяви 2435,90 грн (а.с. 1) та за подачу апеляційної скарги 4026 грн (а.с. 58), а всього 6461,90 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатнихосіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особіфілії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ" в особі свого представника Никислої Ольги Іванівни задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства зобмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії«ІНФОКСВОДОКАНАЛ» (, місцезнаходження: 65039, м.Одеса, вул. Басейна, 5) заборгованость за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01 березня 2020 року по 28 лютого 2023 року у розмірі 37547,84 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» (, місцезнаходження: 65039, м.Одеса, вул. Басейна, 5) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 6461,90 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 12 листопада 2024 року.

Судді: М.В. Назарова

В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко