Справа № 682/1532/24
Провадження № 2/682/603/2024
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2024 року м. Славута
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючої судді Матвєєвої Н.В.,
з участю секретарки судових засідань Кисельової А.М.,
представника позивача - адвоката Ковальського Т.Б.,
представника відповідача - адвоката Висоцької Х.О.,
третьої особи - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Славута Хмельницької області в залі суду цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ковальський Тарас Богданович до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 ,
На даний час МТСБУ не прийняло рішення про здійснення регламентної виплати, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. МТСБУ хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування (регламентну виплату) замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності : наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки відповідає і за випадкове завдання її (без вини). Відповідальність такої особи поширюється за межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність вини чи наявність вини водія транспортного засобу не звільняє страховика (МТСБУ) відповідно до Закону, від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, яка настає з моменту настання страхового випадку тобто в даному випадку дорожньо-транспортної пригоди.
Просив суд стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 95 012,83 грн, судовий збір та витрати на правничу допомогу в сумі 6000 грн.
Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 07.06.2024 року відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 05.07.2024 року. Судове засідання 05.07.2024 року відкладене у зв`язку з відсутністю відповідача та на підставі заяви про відкладення розгляду справи.
18.07.2024 року представником відповідача надано відзив на позов, в якому МТСБУ просило визнати причини пропуску строку для подачі відзиву на позов поважними у зв`язку з великою кількістю справ та несвоєчасним отриманням позовної заяви. У відзиві на позов представник відповідача проти позову заперечував, вказуючи, що відсутність рішення суду, яким визначено, що в діях одного з учасників ДТП наявний склад правопорушення ПДР України, яке призвело до ДТП (відповідно і наявність причинного зв`язку між неправомірними діями особи та шкодою, заподіяною внаслідок ДТП), вини особи - унеможливлює класифікацію учасників ДТП на "заподіювача шкоди" та "потерпілу особу". При цьому нормами ч.1 ст.1188 ЦК України чітко зазначено, що у випадку заподіяння шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Просив у позові відмовити, стягнути з позивача на користь МТСБУ витрати на правничу допомогу в сумі 2000 грн.
25.07.2024 року представником позивача надано відповідь на відзив, відповідно до якого представник зазначає, що право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди і кореспондуючий обов`язок страховика здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП, за відсутності підстав, про які зазначає МТСБУ у своєму відзиві, тому відповідач відмовляючи позивачу у виплаті страхового відшкодування зловживає своїми правами і така його поведінка є недобросовісною.
31.07.2024 року представником відповідача подано заперечення (на відповідь на відзив), у яких зазначено, що у разі визнання одного учасника ДТП не винним, інший учасник процесу не може бути визнаний автоматично винним у заподіянні шкоди внаслідок ДТП. Лише вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження, звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність), та чи вчинені вони цією особою.
Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 01.10.2024 року за клопотанням представника позивача до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_2 .
Представник позивача та позивач підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, зазначивши, що в разі взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, шкода відшкодовується за наявності вини заподіювача шкоди. В даній справі винуватість жодного з учасників ДТП не встановлена, позивачу було запропоновано надати постанову суду щодо визнання винуватим у заподіянні шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди іншого учасника ДТП, вказаних доказів не було надано, тому у виплаті регресної вимоги відповідачем було відмовлено.
Третя особа - ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти позову, зазначивши, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 03.10.2023 року о 23.50 год за участю транспортного засобу PEUGEOT 5008 з номерним знаком НОМЕР_1 , яким керував потерпілий ОСОБА_1 та транспортного засобу VOLKSWAGEN з державним номерним знаком НОМЕР_2 , під її керуванням сталася з вини позивача, провадження відносно нього за ст.124 КУпАП було закрите через неправильність складення протоколу про адміністративне правопорушення, відносно неї протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП не складався. Вона зверталася до відділу поліції із заявою про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, проте їй було відмовлено. Просила в позові відмовити.
Заслухавши вступні слова учасників справи, дослідивши докази у справі в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, який, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої прийнята постанова, лише в питанні чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із ст. 1187 цього Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.
Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено заборону експлуатації транспортного засобу на території України без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Цим Законом передбачені випадки виплати відшкодування шкоди потерпілим у разі використання транспортного засобу власником, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Згідно зі ст. 41 цього Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно ч. 1 ст. 22 цього Закону при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно із постановою Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених цим Законом випадках МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за цим Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).
Положення ст. 1188 ЦК України є спеціальними щодо ст. 1166 зазначеного Кодексу, у зв`язку із чим перевага в застосуванні повинна надаватися спеціальній нормі.
Вирішуючи спори, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, належить виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеню вини.
Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей.
Таким чином, правила щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, встановлені ст. 1188 ЦК України, згідно ч. 1 якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП.
П. 40.3 ст. 40 цього Закону передбачено, що МТСБУ має право залучати експертів або юридичних осіб, у штаті яких є експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у ст. 41 Закону.
Судом в порядку ст. 5,13 ЦПК України позивачу, його представнику роз`яснювалося їх право на звернення до суду із клопотанням про призначення у справі судової авто-технічної експертизи з метою з`ясування причини дорожньо-транспортної пригоди, наявності в діях водія транспортного засобу VOLKSWAGEN з державним номерним знаком НОМЕР_2 , порушень ПДР України, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням досліджуваної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору.
Проте позивач та його представник відмовилися від проведення означеної судової авто-технічної експертизи, в іншій спосіб встановити винуватість особи, яка є заподіювачем шкоди, заявленої до відшкодування позивачем, неможливо.
Отже, МТСБУ виконало покладені на нього Законом обов`язки, провело збір доказів, необхідних для здійснення регламентної виплати, не встановивши заподіювача шкоди, що є необхідним відповідно до ст.1188 ЦК України, на законних підставах відмовило позивачу у здійсненні страхового відшкодування та роз`яснило йому, що в разі надання доказів винуватості іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди, повернеться до розгляду його страхової справи.
Під час судового розгляду також не встановлено винуватість учасників дорожньо-транспортної пригоди у заподіянні шкоди позивачу, а тому відповідно до вимог ст. 1166, 1187 ЦПК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 , яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність і замість якої шкоду має відшкодовувати МТСБУ, як страховик особи, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, вини у заподіянні шкоди власнику транспортного засобу, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в судовому порядку суд не вбачає.
Враховуючи відсутність підстав для задоволення позову, не підлягають стягненню на користь позивача і судові витрати, заявлені позивачем.
Разом з тим, відповідно до ст. 137,141 ЦПК України, в разі відмови в задоволенні позову, витрати, понесені відповідачем відшкодовуються стороною позивача.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Представником відповідача понесені витрати на правничу допомогу в сумі 2000 грн, що підтверджуються витягом з Договору №3/4/2023 про надання послуг в сфері права від 21.12.2022, додатковою угодою №83 до Договору №3/4/2023 про надання послуг в сфері права від 21.12.2022, яким визначено розмір витрат з правничої допомоги у вказаній справі, розмір витрат є обґрунтованим та реальним, а тому вони підлягають стягненню з позивача в сумі 2000 грн.
З урахуванням встановленого, у задоволенні позову належить відмовити.
Керуючись ст. 979-999, 1166, 1187, 1188 ЦК України, ст. 22,40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 6-16, 81, 89, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд
В задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ковальський Тарас Богданович до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України, витрати на правничу допомогу в сумі 2 000 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Славутський міськрайонний суд.

Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням https://sl.km.court.gov.ua/sud2214/.

Повний текст рішення складено 15.11.2024 року

Суддя Матвєєва Н. В.