Справа №522/9488/24-Е
Провадження №2/522/5469/24
УХВАЛА

26 червня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючої судді Косіциної В.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про призначення розгляду справи в порядку загального позовного провадження,-

ВСТАНОВИВ:

17 червня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Ухвалою суду від 18 червня 2024 року провадження у справі відкрито. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Копія ухвали суду була направлена на адресу відповідача, та згідно сервісу перевірки статусу відправлення АТ «УКРПОШТА», відправлення вручене 22 червня 2024 року особисто.

25 червня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_1 про призначення розгляду справи в порядку загального позовного провадження, у якому заявник просив призначити справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів в порядку загального позовного провадження.

Заява мотивована тим, що дану категорію справ недоцільно розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін з огляду на її складність, обраний позивачем спосіб захисту та значення цієї справи для сторін.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цивільним процесуальним Кодексом України, у порядку, зокрема: позовного провадження (загального або спрощеного).

Відповідно до п.п.1,4 ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, а також справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

У п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України вказано, що до малозначних справ слід віднести справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

У ч.4 ст.274 ЦПК України вказано, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

З зазначеної норми вбачається, що цивільне процесуальне законодавство не містить заборони щодо розгляду позовних вимог про розірвання шлюбу та стягнення аліментів у спрощеному позовному провадженні.

У ч.3 ст.274 ЦПК України вказано, що при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно Постанови КЦС ВС від 17.08.2023 у справі № 755/16657/19 при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

КЦС ВС вказав, що суд першої інстанції дотримався наведених норм процесуального права, оскільки в ухвалі про відкриття провадження зробив висновок про те, що при вирішенні питання про визначення порядку розгляду справи суддею враховано предмет позову, який не належить до переліку справ, що підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження (частина четверта статті 274 ЦПК України), враховано характер справи та належність справи до категорії незначної складності, тому дану справу відніс до категорії малозначних справ, яку за правилами статей 19, 274, 279 ЦПК України доцільно розглянути у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику сторін, роз`яснивши учасникам судового розгляду їх процесуальні права, відповідно до статті 274 ЦПК України. Отже, суд першої інстанції правильно врахував, що зазначений спір не входить до переліку спорів, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2020 року у справі № 705/1279/18, від 24 червня 2021 року у справі № 552/1030/20, від 15 лютого 2023 року у справі № 466/10577/20.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, чи здійснюються вони державними, приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Чинне законодавство не передбачає обов`язку здійснювати розгляд зазначеної категорії справ в порядку загального позовного провадження, а тому, питання про порядок розгляду справи вирішується на розсуд суду під час відкриття провадження у справі.

Оскільки, предмет позову не належить до переліку справ, що підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, а справа відноситься до категорії незначної складності та характеризується пріоритетністю її вирішення, оскільки, першочергово впливає на права та інтереси дитини, її моральний та фізичний розвиток, суд вважає, що справа підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, оскільки, це не призведе до затягування розгляду справи через повітряні тривоги, відключення світла, сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, її розвитку.

Щодо посилання відповідача на врахування інтересів дитини, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.47 ЦПК України, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що на момент розгляду справи, дитина не досягла повноліття, тобто, не має процесуальної дієздатності.

У статті 154 СК України вказано, що батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина.

Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.

Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом.

Саме тому, саме на батьків покладено обов`язок здійснювати захист прав, свобод та законних інтересів малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Задля забезпечення прав, свобод та законних інтересів дитини, батьки, як учасники справи, відповідно до ч.1 ст.43 ЦПК України вказано, що учасники справи мають право:

1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень;

2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам;

3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб;

4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти;

5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках;

6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Суд зазначає, що проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін ніяк не впливає на можливість реалізації зазначених прав, а скоріше залежить від волевиявлення учасників справи, а тому, добросовісна реалізація учасником справи прав, передбачених статтю 43 ЦПК України, забезпечить належний захист прав, свобод та законних інтересів дитини.

Тому, на думку суду, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не позбавить можливості урахувати інтереси дитини в процесі розгляду справи, оскільки, сторони справи фактично не обмежені у можливостях щодо подання заяв, клопотань, доказів, тощо.

Суд додатково зазначає, що відповідно до ч.3 ст.279 ЦПК України, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

На підставі зазначеного, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про призначення розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 19, 43, 83, 247, 277 ЦПК України, суд-,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про призначення розгляду справи в порядку загального позовного провадження залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала остаточна та оскарженню окремо від рішення суду - не підлягає.

Суддя Косіцина В.В