КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 листопада 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва в складі судді Гребенюка В.В., постановлену в м. Київ 04 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи Головне управління юстиції м. Києва, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Литвинова Наталія Михайлівна, про визнання заповіту недійсним, позовом першого заступника прокурора Подільського району м. Києва в інтересах недієздатного ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи Головне управління юстиції м. Києва, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Литвинова Наталія Михайлівна, про визнання заповіту частково недійсним і права на спадщину на частину квартири (обов`язкову частку),

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В грудні 2012 року ОСОБА_2 у власних інтересах та в інтересах недієздатного ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвиновою Н.М. 03 грудня 2011 року.

У вересні 2013 року перший заступник прокурора Подільського району м. Києва звернувся в інтересах недієздатного ОСОБА_6 з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в якому просив визнати за недієздатним спадкоємцем за законом ОСОБА_6 обов`язкову частку в спадщині в розмірі від частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28 листопада 2013 року позови об`єднані в одне провадження.

24 лютого 2022 року позивач за первісним позовом ОСОБА_2 помер.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04 січня 2024 року провадження в справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

ОСОБА_1 як правонаступник після смерті ОСОБА_2 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 04 січня 2024 року та направити справу до розгляду Подільським районним судом м. Києва.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що її чоловік, позивач за первісним позовом ОСОБА_2 на підставі рішення суду та за спільною згодою сім`ї став опікуном ОСОБА_4 після смерті його матері, тітки позивача ОСОБА_5 , яка заповіла позивачу квартиру АДРЕСА_1 . Захищаючи власні права та права свого недієздатного брата, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним заповіту, предметом якого є та сама квартира, укладеного на користь відповідача. Належність підпису ОСОБА_5 на заповіті відповідача була предметом експертного дослідження, але дослідити висновок експертизи в суді не вдалося.

Вказувала, що їй було відомо, що приблизно з 2016-2017 року справа фактично не розглядалася через постійну зміну складу суду, однак, оскільки вона не була учасником справи, про її реальний хід вона нічого не знала.

ІНФОРМАЦІЯ_1 пішов із життя її чоловік ОСОБА_2 , його поховання, на фоні широкомасштабного російського вторгнення, супроводжувалося серйозними проблемами, після поховання вона залишила Україну і знайшла притулок в Німеччині, де мешкає і зараз.

Усвідомлюючи необхідність догляду за ОСОБА_4 , вона звернулася до органу опіки та піклування із заявою про встановлення опіки над ним. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року її призначено опікуном над недієздатним ОСОБА_4

27 грудня 2022 року вона також оформила спадщину після чоловіка, прийнявши у спадок частину квартири та автомобіль, отже, строки для прийняття спадщини нею пропущені не були. Час від часу вона приїжджає до України з метою перевірки належного догляду за ОСОБА_7 , а також відвідує родичів, більшу частину часу вона проводить в Німеччині. Про справу № 2607/15567/12 їй стало відомо випадково, коли вона вчергове приїхала до України. Коли вона ознайомилась з ухвалою суду від 04 січня 2024 року, то зрозуміла, що право власності на квартиру, в якій мешкає ОСОБА_7 , досі на нього не оформлено, що порушує його права як спадкоємця, що має на обов`язкову частку у спадщині.

Наводила зміст ст. 55 ЦПК України, вказувала, що як спадкоємець першої черги після позивача ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона має право вступити у справу в якості правонаступника, крім того, вона є опікуном недієздатного ОСОБА_4 , чиї інтереси позивач також представляв.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що в грудні 2012 року ОСОБА_2 у власних інтересах та в інтересах недієздатного ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвиновою Н.М. 03 грудня 2011 року.

Позов мотивував тим, що його тітка ОСОБА_5 проживала в квартирі АДРЕСА_1 разом зі своїм сином, ОСОБА_4 , особою з інвалідністю з дитинства, ця ж квартира була ними приватизована. Як найближчий родич, ОСОБА_2 надавав тітці і брату посильну допомогу, і вона вирішила розпорядитися своїм майном на випадок смерті на його користь, склавши заповіт на частину квартири на ім`я ОСОБА_2 . ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_2 звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, де дізнався про існування заповіту, складеного на користь ОСОБА_3 , який не може бути дійсним, оскільки відповідач прагнув заволодіти квартирою померлої, а коли вона хворіла, перешкоджав її лікуванню, наближаючи смерть. Той факт, що волевиявлення ОСОБА_5 не було вільним, а також факт залишення хворої у безпорадному стані, перешкоджання у наданні їй медичної допомоги з метою наближення смерті можуть підтвердити свідки.

До позовної заяви додано, зокрема, копію свідоцтва про смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 , 1960 року народження, копію рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 березня 2012 року в справі № 2607/2096/2012, яким ОСОБА_2 призначено опікуном над двоюрідним братом ОСОБА_4 після смерті його матері ОСОБА_5 , а на запит суду з Четвертої київської державної нотаріальної контори було надано матеріали спадкової справи № 10/12 до майна померлої ОСОБА_5 , в якій наявні два заповіти, складені ОСОБА_5 за життя - ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким вона належну їй на праві власності частину квартири АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_2 , та від 03 грудня 2011 року, яким вона все своє майно заповіла ОСОБА_3 .

Також у вересні 2013 року перший заступник прокурора Подільського району м. Києва звернувся в інтересах недієздатного ОСОБА_6 з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в якому просив визнати за недієздатним спадкоємцем за законом ОСОБА_6 обов`язкову частку в спадщині в розмірі від частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності. Позов мотивував тим, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 березня 2001 року ОСОБА_4 визнано недієздатним, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 березня 2012 року над ОСОБА_4 встановлено опіку та призначено опікуна - двоюрідного брата ОСОБА_2 . ОСОБА_4 зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у рівних частках. ОСОБА_5 29 вересня 2011 року укладено заповіт на користь ОСОБА_2 , а 03 грудня 2011 року - заповіт на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла. Оскільки ОСОБА_4 є недієздатним та не може самостійно захистити свої права на обов`язкову частку в спадщині, прокурором прийнято рішення звернутись з даним позовом.

До позовної заяви додано, зокрема, копію свідоцтва про право власності на квартиру (дублікат) від 16 вересня 1993 року, яким посвідчено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в рівних частках, копію рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 березня 2001 року в справі № 2-335/2001, яким ОСОБА_4 визнано недієздатним.

Листом Подільської окружної прокуратури м. Києва від 26 жовтня 2023 року повідомлено суд першої інстанції, що за наявними у прокуратури відомостями опікун недієздатного ОСОБА_4 - позивач у справі ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту його смерті його спадкоємець першої черги та опікун недієздатного ОСОБА_4 - дружина ОСОБА_1 станом на 26 жовтня 2023 року до Подільського районного суду м. Києва із відповідною заявою про залучення її до участі в справі в якості правонаступника не звернулась (а. с. 235 - 238 т. 3).

Згідно листа Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 05 жовтня 2023 року, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року (справа №№ 758/5909) опікуном недієздатного ОСОБА_4 призначено ОСОБА_1 , яка була дружиною померлого ОСОБА_2 . Станом на 03 жовтня 2023 року опікуном недієздатного ОСОБА_4 є ОСОБА_1 . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04 жовтня 2023 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_5 та недієздатному ОСОБА_4 в рівних частках (а. с. 239 - 240 т. 3).

На запит суду Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві було надано копії актових записів про смерть № 962 від 28 жовтня 2021 року, згідно якого ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та № 4463 від 25 лютого 2022 року, згідно якого ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 4, 7 т. 4).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги ОСОБА_1 надано нові докази, а саме копію свідоцтва про реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_8 16 березня 1985 року, копії свідоцтв про право на спадщину за законом від 27 грудня 2022 року, виданих державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори, згідно якого спадкоємицею зазначеного у свідоцтвах майна ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_1 , копію рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року в справі № 758/5909/22, яким задоволено подання органу опіки та піклування та призначено ОСОБА_1 опікуном над недієздатним родичем ОСОБА_4 , який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскільки апеляційну скаргу подано особою, яка не брала участі в даній справі, причини неподання нею доказів до суду першої інстанції визнаються апеляційний судом поважними, а відтак дані докази приймаються судом.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт.

Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни.

Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто.

Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що є опікуном недієздатного ОСОБА_4 , мати якого ОСОБА_5 за життя склала заповіт на користь позивача, однак в зв`язку з тим, що після цього ОСОБА_5 склала заповіт на відповідача ОСОБА_3 , і у нього наявні обґрунтовані сумніви щодо вільного волевиявлення ОСОБА_5 при складанні другого заповіту, він просив визнати даний заповіт недійсним.

Прокурор, подаючи позов в інтересах недієздатного ОСОБА_4 , посилався на те, що ОСОБА_4 має право на обов`язкову частку в спадщині, однак в зв`язку з тим, що він є недієздатним, не має можливості захищати свої права особисто, він дійшов висновку про необхідність захисту його прав.

Отже, позови у цій справі подані з приводу захисту майнових прав спадкоємця за заповітом ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який в силу вимог ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку в спадщині.

Позивач за первісним позовом та відповідач за позовом прокурора ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відповідач за позовами ОСОБА_2 та прокурора Подільського району м. Києва Каховський О.С. - 27 жовтня 2021 року, що підтверджується актовими записами про смерть (а. с. 4, 7 т. 4).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в січні 2012 року подали заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до Другої київської державної нотаріальної контори (а. с. 85 зворот, а. с. 95 т. 1), а відтак, у випадку дійсності заповіту, складеного на одного з них, дана особа вважатиметься такою, що прийняла спадщину.

Відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, спір у даній справі допускає правонаступництво, і у випадку наявності спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 їхні спадкоємці матимуть право на успадковане ними, однак не оформлене свідоцтвом про право на спадщину майно.

Згідно зі статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 ЦПК України відмова органів та інших осіб, які відповідно до статті 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, від поданої ними заяви або зміна позовних вимог не позбавляє особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано заяву, права вимагати від суду розгляду справи та вирішення вимоги у первісному обсязі.

У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року в справі № 752/16818/18 (провадження № 61-8339св22) зроблено висновок, що «процесуальне правонаступництво - це заміна під час провадження у цивільній справі сторін або третіх осіб іншими особами, до яких переходять права та обов`язки у спірних правовідносинах. Суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами. Проте, процесуальне правонаступництво можливе лише тоді, коли у майнових відносинах відбулось правонаступництво. Отже, при вирішенні питання про залучення правонаступників учасників справи, суду необхідно встановити наявність чи відсутність правонаступництва на підставі норм матеріального права у спірних правовідносинах».

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу (стаття 1219 ЦК України).

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до п. 4.4 Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 липня 2011 року № 1810/5, відомості зі Спадкового реєстру надаються безоплатно на письмовий запит суду, прокуратури, органів дізнання і досудового слідства у зв`язку з цивільними, господарськими, адміністративними або кримінальними справами, справами про адміністративні правопорушення, що перебувають у провадженні таких органів.

Згідно п. 1.3 Положення № 1810/5, 1.3. реєстраторами Спадкового реєстру (далі - Реєстратор) є: 1.3.1. Державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, що мають доступ до Спадкового реєстру через інформаційну мережу Мін`юсту щодо посвідчених заповітів, спадкових договорів, а також змін до них, скасування заповітів та розірвання спадкових договорів, заведених спадкових справ, а також змін до них, та виданих свідоцтв про право на спадщину; 1.3.2. Державне підприємство "Національні інформаційні системи" та його регіональні філії щодо: заповітів, посвідчених посадовими особами органів місцевого самоврядування; заповітів, спадкових договорів, посвідчених консульськими установами України, а також змін до них, скасування заповітів та розірвання спадкових договорів, заведених такими установами спадкових справ та виданих ними свідоцтв про право на спадщину; заповітів, посвідчених (складених та/або прийнятих на зберігання) і зареєстрованих в іноземних державах згідно з Конвенцією, запити про реєстрацію яких в Україні на прохання заповідача подані Мін`юсту, а також змін до них, скасування заповітів та розірвання спадкових договорів; 1.3.3. Посадові особи органу місцевого самоврядування, що мають доступ до Спадкового реєстру через інформаційну мережу Мін`юсту щодо заведених спадкових справ та виданих свідоцтв про право на спадщину.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Закриваючи провадження в справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що хоча спірні правовідносини в даній справі можуть допускати процесуальне правонаступництво, однак за час, який минув з моменту смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , коло їхніх можливих спадкоємців встановлено не було, жодних клопотань в зв`язку з їх смертю та необхідністю залучення до участі в справі їхніх правонаступників до суду не надходило; за наявних матеріалів та встановлених обставин справи суд вважав, що у позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , відповідача за первісним і зустрічним позовом ОСОБА_3 відсутні спадкоємці.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є помилковими та передчасними.

Зокрема, листом Подільської окружної прокуратури м. Києва від 26 жовтня 2023 року суд першої інстанції було безпосередньо поставлено до відома, що правонаступником після смерті ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину після його смерті, втім, суд першої інстанції безпідставно усунувся від перевірки даних обставин та у випадку їх підтвердження - від виконання встановленого ст. 55 ЦПК України обов`язку щодо залучення даної особи до участі в справі в якості правонаступника позивача (відповідача за позовом прокурора) ОСОБА_2 .

Аналогічно, суд першої інстанції також не з`ясував, чи була прийнята спадщина після смерті ОСОБА_3 , який є відповідачем за позовами ОСОБА_2 та прокурора Подільського району м. Києва, оскільки матеріали справи не містять доказів направлення судом першої інстанції відповідних запитів до реєстраторів Спадкового реєстру.

Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишились ті обставини, що первісний та зустрічний позови подано в інтересах недієздатного ОСОБА_4 , а тому смерть ОСОБА_2 , яким подано первісний позов, та відмова прокурора підтримувати заявлений ним в інтересах ОСОБА_4 позов, не позбавляє ОСОБА_4 , на захист його прав, свобод та інтересів, а також права вимагати від суду розгляду справи та вирішення вимоги у первісному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, висновки суду першої інстанції про закриття провадження в справі в зв`язку з відсутністю встановлених спадкоємців після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є передчасними та помилковими. Закриваючи провадження в справі, суд першої інстанції фактично залишив спір невирішеним, а права недієздатного ОСОБА_4 , в інтересах якого подано обидва позови, і права ОСОБА_1 , якою прийнято спадщину після смерті ОСОБА_2 , - незахищеними.

Апеляційний суд приходить до висновку, що закриття провадження по справі з підстав, наведених судом першої інстанції, без перевірки наявності чи відсутності спадкоємців після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є безпідставним та сумнівним з точки зору дотримання права недієздатного ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 та опікуном ОСОБА_4 , на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, ухвала суду першої інстанції не може вважатися законною і обґрунтованою, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 04 січня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2024 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.