Номер провадження: 22-ц/813/1962/24
Справа № 519/630/21
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства теплових мереж «Южтеплокомуненерго» на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 травня 2023 року, постановленого під головуванням судді Вінської Н.В., у цивільній справі за позовом комунального підприємства теплових мереж «Южтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року, комунальне підприємство теплових мереж «Южтеплокомуненерго» (надалі КП ТМ «ЮТКЕ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яке під час розгляду справи у суді уточнило позовні вимоги та остаточно просило стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги з центрального опалення у розмірі 12683,19 грн., інфляційні витрати у розмірі 852,97 грн., 3% річних у розмірі 430,44 грн. (а.с. 1-3, 75-77 т. 1).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,КП ТМ «ЮТКЕ, зазначило, що між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з централізованого опалення, на підставі договору № 4/1141 від 02.01.2007 року.

Співвласники квартир у багатоквартирних будинках зобов`язані брати участь в утриманні будинку пропорційно займаної площі житла.

Оскільки від вузла розподілення до квартири споживається теплова енергія, плата за цю енергію має бути розподілена між всіма власниками пропорційно від займаної площі.

ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1 , та користується послугами централізованого опалення.

Послуги централізованого опалення отримані за вищезазначеною адресою ОСОБА_1 сплачує несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим за період з червня 2018 року по листопад 2021 року перед КП ТМ «ЮТКЕ» у нього утворилася заборгованість у розмірі 12 683,19 гри., інфляційні витрати у розмірі 852,97 грн., 3% річних у розмірі 430,44 грн.

Факт надання КП ТМ «ЮТКЕ» житлово-комунальних послуг з централізованого опалення підтверджується наявними у матеріалах справи актами про надання житлово-комунальних послуг.

За наведених підстав КП ТМ «ЮТКЕ» просило позов задовольнити.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.05.2023 року в задоволенні позовних вимог КП ТМ «ЮТКЕ» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, КП ТМ«ЮТКЕ» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, апелянтзазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки судом не було взято до уваги, що ОСОБА_1 усвідомлюючи наслідки укладання правочину, взяв безпосередньо на себе обов`язок з оплати централізованого опалення.

У відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Єгоров О.О., представник ОСОБА_1 просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для скасування законного та обґрунтованого рішення, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2024 року це 90 840 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн. (3028,00 грн. х 30 = 90 840 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1, ч.2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 13966,60 грн., що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п. 1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає в повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог КП ТМ «ЮТКЕ», суд першої інстанції виходив з того, що позов заявлено не до всіх співвласників квартири.

Однак, з таким висновком колегія суддів не погоджується, за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Южненської міської ради від 14.01.2002 року створене КП ТМ «ЮТКЕ» (а.с. 5 т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Южненської міської ради від 21.07.2011 року за № 282 визнано одним із виконавцем з надання житлово-комунальних послуг в м. Южне КП ТМ «ЮТКЕ» (а.с. 4 зв.).

Рішенням виконавчого комітету Южненської міської ради за №1140 від 01.03.2018р. «Про встановлення двоставкових тарифів на послуги з централізованого опалення, що надаються населенню КП ТМ «ЮТКЕ» встановлено двоставковий тариф населенню на послуги з централізованого опалення. 27.12.2018р. двоставковий тариф населенню на послуги з централізованого опалення було скориговано Рішенням виконавчого комітету Южненської міської ради за №1635 «Про внесення змін та доповнень до рішення виконавчого комітету Южненської міської ради за №1140 від 01.03.2018р. «Про встановлення двоставкових тарифів на послуги з централізованого опалення, що надаються населенню КП ТМ «ЮТКЕ» щодо коригування тарифів» (а.с. 7, 8 т. 1).

01.03.2018р. виконавчим комітетом Южненської міської ради було прийнято рішення №1141 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання для потреб населення, релігійних організацій, бюджетних установ та інших споживачів (крім населення), які надаються КП «Южтеплокомуненерго», п. 1.4 якого встановлено, що тарифи на теплову енергію для потреб інших споживачів (крім населення) є наступними: двоставковий тариф на теплову енергію, який включає умовно-змінну частину двоставкового тарифу - 1 421,20 грн./Гкал (без ПДВ); умовно-постійну частину двоставкового тарифу (місячна плата за одиницю приєднаного теплового навантаження) - 32 904,48 грн./Гкал/год. (без ПДВ), в т.ч.: виробництво теплової енергії - 23 809,64 грн./Гкал/год. (без ПДВ); транспортування теплової енергії - 7 670,58 грн./Г кал/год. (без ПДВ); постачання теплової енергії - 1 424,26 грн./Г кал/год. (без ПДВ).

Власниками квартири АДРЕСА_2 , належить кожному по 1/4 частині ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (а.с. 23 т. 1).

02.01.2007р. між позивачем КП ТМ «ЮТКЕ» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за №4/1941 квартири АДРЕСА_2 (а.с. 16-19 т. 1).

Відповідно до п. 1 договором Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання надавати ОСОБА_1 , як споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а Споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах передбачених договором.

Відповідно до п. 4 договору, у квартирі АДРЕСА_2 встановлені обліки води і теплової енергії (а.с. 16 зв.).

Відповідно до розрахунку споживання теплової енергії у квартирі АДРЕСА_2 з 2018 по 2021 роки теплова енергія не споживається, що також підтверджує ОСОБА_1 у своєму відзиві (а.с. 9, 49).

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (втрата чинності 01.05.2022 року) Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 (втрата чинності 25.01.2019 року), Наказом № 315 від 22.11.2018 року «Про затвердження Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, якими встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Згідно з ч. 2 ст. 14 ЦК України встановлено, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу).

У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31).

Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі.

Зазначений висновок також викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716сво17).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Положеннями частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Внутрішньо будинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.

Згідно з пунктом 28 Правил № 630 (яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, та втратило чинність 01.05.2022 року), споживачі які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 ( який на час виникнення спірних правовідносин діяв, та втратив чинність 25.01.2019 року) затверджена Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, якою встановлений порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2. Методики).

Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника.

Відповідно до Наказу Міністерства Регіонального розвитку та Житлово-комунального господарства, будівництва та житлово-комунального господарства України за № 315 від 22.11.2018 року, визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення (Qопз.б.п) здійснюється згідно з розділом IV цієї Методики.

Для приміщень з індивідуальним опаленням та окремих приміщень з транзитними мережами опалення, окрім визначеної частки спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення, здійснюється розподіл теплової енергії, що надходить у ці приміщення від транзитних ділянок трубопроводів внутрішньобудинкових систем опалення та ГВП, що прокладені у цих приміщеннях (Qвідкл.пр).

Згідно з п.4 Методики, у разі, якщо приміщення всіх споживачів у будівлі/будинку оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії, то обсяг спожитої теплової енергії на опалення j-го опалюваного приміщення визначається на підставі показань відповідного вузла розподільного обліку (Qт.лічпр.j) з врахуванням частки обсягу спожитої теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку (Qопз.п.б), що визначається пропорційно до загальних/опалювальних площ/об`ємів цих приміщень, та враховуючи вимоги розділів VI, VIІІ цієї Методики.

В п. 8 Методики передбачено, що обсяг спожитої теплової енергії на опалення j-го опалюваного приміщення, оснащеного вузлом розподільного обліку теплової енергії (Qт.лічпр.j), визначається на підставі показань відповідного вузла розподільного обліку з врахуванням частки обсягу спожитої теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку (Qопз.б.п), що визначається пропорційно до загальної/опалювальної площі/об`єму приміщення, та враховуючи вимоги розділів VI, VIIІ цієї Методики.

Як передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд…» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року № 82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Колегія суддів з урахуванням встановлених обставин та на підставі належним чином оцінених доказів приходить висновку про те, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Внутрішньо будинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.

Судом встановлено, що саме з ОСОБА_1 . КП теплових мереж «Южтеплокомуненерго» уклало договір на постачання, не зважаючи на кількісний склад співвласників, саме у період з червня 2018 року по 07.11.2021 року надало ОСОБА_1 послугу на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи індивідуального (автономного) та централізованого опалення, який в свою чергу, як сторона договору має оплатити надані послуги у розмірі 12 683,19 грн.

Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

При цьому відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від участі у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові ВС від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18.

Щодо інфляційних витрат та 3% річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку індексації, наданим позивачем, вбачається, що розрахунок проведено з 11.07.2018 року по 11.03.2021 року та сума зазначена у розмірі 852,97 грн.

Колегія суддів, звертає увагу, що при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003р.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

За період зазначений позивачем з червня 2018 року по 07 листопада 2021 року (з червня 2018 року - 100,0, 99,3, 100,0, 101,9, 101,7, 101,4, 100,8; 2019 рік - 101,0, 100,5, 100,9, 101,0, 100,7, 99,5, 99,4, 99,7, 100,7, 100,7, 100,1, 99,8, 2020 рік - 100,2, 99,7%, 100,8%, 100,8%, 100,3%, 100,2%, 99,4%, 99,8%, 100,5%, 101,0%, 101,3%, 100,9%; 2021 рік - 101,3%, 101,0%, 101,7%, 100,7, 101,3, 100,2, 100,1, 99,8, 101,2, 100,9, 100,8) величина індексу споживчих цін не перевищувала поріг індексації у розмірі 103 відсотка, а тому позовні вимогу у частині стягнення інфляційних витрат задоволенню не підлягають.

Позивачем наданий розрахунок, з якого вбачається, що 3% річних розраховані за кожний місяць окремо та зазначено загальний розмір 430 грн. 44 коп.

Колегія суддів з таким розрахунком 3% річних погоджується у повному обсязі з урахуванням того, що при щомісячних зобов`язаннях стягнення проводиться по кожному щомісячному зобов`язанню.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року по справі №756/9094/15.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою в статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладаються законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ст. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню, з прийняттям нового про часткове задоволення позовних вимог КП ТМ «ЮТКЕ».

Відповідно до положень частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судовий збір є складовою судових витрат.

За загальними правилами цивільного судочинства судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом.

При цьому судовий збір як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції.

При поданні позовної заяви до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн. (а.с. 4 т. 1), при поданні апеляційної скарги позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2684 грн. (а.с. 77 т. 2).

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що апеляційна скаргаКП ТМ «ЮТКЕ» підлягає до часткового задоволення, рішення суду підлягає скасуванню, з прийняттям нового про часткове задоволення позовних вимог (на 93,89%), з ОСОБА_1 на користь КП ТМ «ЮТКЕ» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4651,31 грн. за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанціях.

Дана справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу комунального підприємства теплових мереж «Южтеплокомуненерго» задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 травня 2023 року скасувати.

Прийняти постанову

Позовні вимоги комунального підприємства теплових мереж «Южтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь комунального підприємства теплових мереж «Южтеплокомуненерго» () заборгованість у загальному розмірі 13 113 (тринадцять тисяч сто тринадцять) гривень 63 копійки, що складається з заборгованості у розмірі 12683 (дванадцять тисяч шістсот вісімдесят три) гривні 19 копійок, 3% річних у розмірі 430 (чотириста тридцять) гривень 44 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь комунального підприємства теплових мереж «Южтеплокомуненерго» () судовий збір у розмірі 4651 гривню 31 копійку.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 10 жовтня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова