Справа № 541/2997/24
Номер провадження 2/541/1108/2024
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 листопада 2024 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Морозовської О.А.,

за участю секретаря судового засідання Калініченко Л.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Дорогань М.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04 березня 2011 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб у Зуєвєцькій сільській раді Миргородського району Полтавської області, про що в цей же день було зроблено актовий запис №01. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 квітня 2014 року у справі № 541/577/14-ц, яке набрало законної сили 29 квітня 2014 року, розірвано шлюб укладений 21 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Від цього шлюбу у сторін народився син: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що видано свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 19 квітня 2011 року. Вже майже 10 років відповідач з дитиною не проживає, та близько 7 років до неї не з`являється та участі у її вихованні не приймає, ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його навчанням, станом здоров`я, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. Таким чином, відповідач не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина, тобто покладених законом на батьків обов`язків не виконує. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі відповідача. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідоме нехтування нею своїми обов`язками. Вище зазначені фактичні обставини по справі у відповідності з п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей позивач вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Враховуючи зазначене, позивач просив позбавити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 27 серпня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги просив задовольнити з викладених у позові підстав. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи.

Представник позивача просив позов задовольнити в повному обсязі, позбавити відповідача батьківських прав відносно сина.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив та заперечень проти позову не надала.

Представник третьої особи Дорогань М.В. не заперечував проти задоволення позову, надав висновок органу опіки та піклування про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав від 10 жовтня 2024 року № 3854/01-35.

Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи відсутність заперечень позивача суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 19 квітня 2011 року виконавчим комітетом Зуєвецької сільською ради Миргородського району Полтавської області (а.с. 8).

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 квітня 2014 року у справі № 541/577/14-ц, яке набрало законної сили 29 квітня 2014 року, розірвано шлюб укладений 04 березня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 у Зуєвєцькій сільській раді Миргородського району Полтавської області, актовий запис №01 (а.с. 6).

Згідно з довідкою № 54 від 12.08.2024 року, виданою Миргородською гімназією № 7 Миргородської міської ради Полтавської області, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається у 8 класі Миргородської гімназії № 7 Миргородської міської ради Полтавської області. Мати ОСОБА_4 за період навчання сина жодного разу не з`явилася до навчального закладу, участі у вихованні сина не брала. До класного керівника з жодними питаннями про навчання ОСОБА_8 не зверталася, не цікавилася (а.с. 11).

Відповідно до характеристики, виданої на ОСОБА_6 , учня 8 класу Миргородською гімназією № 7 Миргородської міської ради Полтавської області, він навчається у вказаній гімназії з першого класу. Батько ОСОБА_1 , якнайвідповідальніше ставиться до виконання батьківських обов`язків. Цікавиться навчанням сина, допомагає дитині досягти успіху, підтримує в усіх справах та починаннях. Також, ОСОБА_1 бере активну участь у проведенні батьківських зборів класу, допомагає у вирішенні нагальних питань класу та школи. Мати ОСОБА_4 , за період навчання сина жодного разу не з`явилася до навчального закладу, участі у вихованні сина не брала. До класного керівника з жодними питаннями про навчання ОСОБА_8 не зверталася, не цікавилася (а.с. 14).

Згідно з довідкою, виданою амбулаторією ЗПСМ №2 м. Миргород Комунального некомерційного підприємства «Миргородський міський центр Первинної медико-санітарної допомоги» Миргородської міської ради Полтавської області, мати ОСОБА_6 - ОСОБА_4 амбулаторію не відвідувала, станом здоров`я сина не цікавилася (а.с. 13).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 06 серпня 2024 року, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , за цією адресою проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Родина проживає у власній 2-кімнатній квартирі. Оселя світла, чиста, простора, з сучасним ремонтом. Всі кімнати облаштовано необхідними меблями та електропобутовою технікою. Діти в повній мірі забезпечені необхідними умовами для життя та розвитку. Зі слів ОСОБА_1 мати ОСОБА_11 вже близько 10 років з сином не проживає, близько 7 років з сином не зустрічається та не спілкується. Місце її перебування невідоме (а.с. 12).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , яка є матір`ю позивача, пояснила, що відповідачка залишила дитину у віці приблизно 2 роки і 6 місяців проживати з позивачем. Один раз взяла сина з собою у ОСОБА_13 , оскільки там винаймала житло, а через три дні повернула, оскільки їй важко і з того часу взагалі не цікавиться життям дитини. Не телефонує і не приймає ніякої участі у вихованні дитини. Односельці говорять, що відповідач зі своєю матір`ю виїхала закордон.

Свідок ОСОБА_14 , яка є сусідкою позивача, пояснила, що останній раз бачила відповідачку, коли ОСОБА_8 було приблизно 2 роки і 6 місяців. Позивач самостійно виховує дитину. І з того часу не бачила жодного разу, щоб відповідачка приїжджала до сина.

Свідок ОСОБА_15 , який є другом позивача, пояснив, що з позивачем дружить приблизно 4 роки і за весь цей час жодного разу не бачив і не чув, щоб відповідачка приїжджала до ОСОБА_8 або цікавилася його життям.

За змістом ст.ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі, коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя.

У відповідності зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та ч. 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

У висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав від 10 жовтня 2024 року № 3854/01-35 зазначено, що з матеріалів справи вбачається, що з 2011 по 2014 рік ОСОБА_1 перебував у шлюбних відносинах з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_6 . Зі слів заявника, мати хлопчика вже близько 10 років не проживає з дитиною, а близько 7 років не бере участі у житті та вихованні. Батько одноосібно займається вихованням та утриманням сина, піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та психологічний розвиток, створює належні умови для проживання. На даний час ОСОБА_1 разом з сином проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом, виданим організаційним відділом Миргородської міської ради. Батько приділяє належну увагу вихованню, здоров`ю та навчанню сина. Це підтверджується довідками КНП "Миргородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги" Миргородської міської ради та Миргородської гімназії №7 Миргородської міської ради. У ході обстеження умов проживання дитини, яке було проведене 06 серпня 2024 року працівниками відділу "Служба у справах дітей" Миргородської міської ради, з`ясовано, що для хлопчика створено всі необхідні умови для повноцінного життя та розвитку. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_1 підтвердив свої наміри щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 . ОСОБА_4 на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явилася. У відповіді служби у справах дітей Комишнянської селищної ради, на території якої була зареєстрована відповідачка, на запит відділу Служба у справах дітей Миргородської міської ради зазначено, що за останньою зареєстрованою адресою: АДРЕСА_2 , жінка не проживає, нинішнє місце проживання невідоме. Зважаючи на відсутність можливості з`ясувати думку матері, комісія не мала змогла детально вивчити усі обставини по справі, а також поставити запитання та отримати відповіді на них. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 164, 165, 171 Сімейного Кодексу України враховуючи, що згідно з п. 15, 16, 18 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, та враховуючи відсутність необхідної інформації від матері дитини, виконавчий комітет Миргородської міської ради не може в даній ситуації надати висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адже він буде вважатися необгрунтованим та недостовірним (а.с. 37).

Доказів на спростування наведених фактів відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

П. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки (п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 не виконує своїх батьківських обов`язків відносно ОСОБА_6 , участі в його вихованні не приймає, не турбується про здоров`я дитини. Фінансової допомоги для виховання та утримання сина не надає, не виявляє у відношенні до нього батьківської турботи, що вказує на неналежне виконання батьківських обов`язків, свідоме нехтування батьківськими обов`язками, в розумінні законодавчих положень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав є обґрунтованим і таким, що відповідає інтересам дитини, тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 19, 150, 164 СК України, ст.ст. 13, 259, 263, 265, 280, 281, 282, 284, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП не встановлений, місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , відносно дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач може подати письмову заяву про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП не встановлений, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа - Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області, , адреса місцезнаходження: вул. Незалежності, 17, м. Миргород, Полтавська обл.

Повний текст судового рішення складено 15 листопада 2024 року.

Суддя: О. А. Морозовська