ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6596/24 Справа № 172/1624/23 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Битяк І.Г.),

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулось до Васильківського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача на коритсь Банку заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 21.12.2018 року у розмірі 119476,70 грн., яка складається з наступного: 99815,08 грн. - заборгованість за тілом кредита, 19661,62 грн. - заборгованість за простроченими відсотками та судовий збір у розмірі 2684 грн.

Заочним рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 21.12.2018 року в сумі 99815 гривень 08 копійок, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 99815,08 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684 гривні.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Із вказаним рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог не погодилась представник АТ КБ «ПриватБанк» Ніколаєнко О.М., та подала апеляційну скаргу, вважає, що воно в цій частині ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі, з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Мотивує скаргу тим, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 21.12.2018 року та 30.09.2020 року було ознайомлено із Заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

У заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 29.03.2019 року зазначено основні умови кредитування.

Вказує, що у даній заяві встановлена, базова відсоткова ставка за користування кредитом, відсоткова ставка у разі прострочення суми заборгованості, тип кредитної картки, валюта кредиту, порядок погашення.

Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи, та не звертався до Банку задля розірвання договору.

ОСОБА_2 просила заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути з відповідачки на користь Банку заборгованість за відсотками в сумі 19661,62 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно ч 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить, 119476,70 гривень, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму(3028 х 100 = 302800), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.12.2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна».

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з підписаним між ним та позичальником кредитним договором ОСОБА_1 надавалися кредитні картки, починаючи з 20.10.2010 року і до 14.02.2020 року (дня останнього перевипуску картки), термін дії якої до 01/23.

З виписки за договором № б/н за період з 20.10.2010 по 06.04.2023 року видно, що позичальник ОСОБА_1 за весь час користування кредитною карткою здійснював операції зі зняття готівки в банкоматах, перекази готівки з кредитної картки на картки інших осіб та свої власні, поповнення мобільного телефону, покупки в магазинах, аптеках тощо, оплату комунальних та інших послуг, частково погашав заборгованість за користування кредитними коштами. Вказане свідчить про активне користування позичальником кредитними коштами та погашення в подальшому заборгованості за кредитом.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 перед кредитором станом на 04.04.2023 року становить 119476,70 грн. і складається з: заборгованості за тілом кредиту - 99815,08 грн., заборгованості за відсотками - 19661,62 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсотки, які просить стягнути позивач з відповідача, за користування кредитом були нараховані після початку повномасштабного вторгнення росії на територію України. На даний час на тимчасово окупованій території України відсутній зв`язок та не здійснюють діяльність банківські установи України, що унеможливлює належне виконання фінансових зобов`язань боржниками.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З матеріалів справи вбачається, що 21.12.2018 року та 30.09.2020 між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви о приєднанні до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

29.03.2019 року відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачем 30.09.2020 року було підписано за допомогою електронного підпису Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг

Згідно пункту 3 угоди про використання простого електронного підпису: сторони визнали простим електронним підписом такі способи підписів Клієнта: ОТР- пароль, QR-код, підпис стилусом на планшеті у відділенні Банкуу, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатквих або на офіціних сатах Банку у мережі Інтернет, де Клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір.

Сторони визнаючть правочин у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження.

Апеляційний суд вважає, що підписавши 21.12.2018 року власноруч заяву, 29.03.2019 року паспорт споживчого кредиту та 30.09.2020 року заяву до приєднання до умов та правил за допомогою електронного підпису, а саме за допомогою стилусом на плншеті у відділенні банку,, відповідач погодився із запропонованими йому умовами кредитування, оскільки в даному випадку, всі умови та правила містяться в одному документі а не є окремим додатком до договору.

Згідно п. 2.1.1.2.5 сторони узгодили, що протягом строку кредиту розмір кредитного ліміту може бути змінений Банком в односторонньому порядку як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення.

Відповідно до п. 2.1.1.3.3 нарахування процентів здійснюєть в останній календарний день місяця. Розрахунок процентів здійснюється щодня на суму трат, здійснених за рахунок кредиту: для карток «Універсальна», за методом «факт/факт», для розрахунку використовується фактична кільскість днів у місяця та році.

Тобто, відповідач підписавши вказану заяву, погодився зі всіма істотними умовами кредитування, оскільки під час підписання заяви приєднання, відповідачу було відомо про умови кредитування.

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 20.10.2010 року відбувся старт карткового рахунку та 21.02.2019 було встановлено кредитний ліміт у розмірі27000 грн, який у подальшому збільшевся до 100000 грн, та 27.12.2022 року було зменшено до - 0,00 грн ( а.с.1).

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що на підставі кредитного договору б/н, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 останньому було надано: кредитну картку № НОМЕР_1 відкриту 20.10.2010 року зі строком дії до 05/13, картку № НОМЕР_2 відкриту 29.03.2019 року з терміном дії до 02/20, картку № НОМЕР_3 відкриту 31.07.2018 року зі строком дії до 12/21, картку НОМЕР_5 відкриту 14.02.2020 року зі строком дії до 01/23 (а.с.16).

Таким чином підписана сторонами у справі заява від 30.09.2020 року від 29.03.2019 року, паспорт споживчого кредиту із узгодження відсотків та заяву про приєднання умов, в якій вони погодили істотні умови, у тому числі й розмір процентів за користування кредитом та збільшення відсоткової ставки у разі прострочення сплати кредитної заборгованості, що є договором у розумінні цивільного законодавства.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі.

Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за основним зобов`язанням та відсотками, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Користування ОСОБА_3 кредитними коштами підтверджується випискою по рахунку та у судовому порядку даний кредитний договір недійсним не визнавався.

Таким чином висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову у частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 19661,62 грн., не відповідає діючому цивільному законодавству та матеріалам справи.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції задовольняє позовну заяву в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами в межах заявлених позовних вимог.

Висновок суду щодо відсутності підстав стягувати відсотки оскільки, на даний час теріторія де знаходиться відповідач окупована є безпідставними та не узгоджено із жодним нормативно-правовим актом, щодо звільнення таких категорія боржників від сплати відсотків за користування кредитом.

Оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, є підстави для скасування оскаржуваного рішення у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами і ухвалення нового судового рішення у цій частині.

Відповідно до положень частини першої ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог також підлягає зміні і судове рішення в частині розміру стягнутого судового збору.

Зокрема, з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 2684,00 грн судового збору у зв`язку із зверненням із позовом та 4026,00грн за подання апеляційної скарги, а всього 6710 грн.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерцінйий Банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками скасувати і ухвалити нове рішення в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.12.2018 року у вигляді заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 19661 грн. 62 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () судовий збір у розмірі 6710 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Ж.І. Максюта