Справа № 451/1635/23 Головуючий у 1 інстанції: Патинок О.П.
Провадження № 22-ц/811/711/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Бандирського Андрія Стефановича на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 31 січня 2024 року в складі судді Патинок О.П. в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

У листопаді 2023 року позивач ТОВ «Качай гроші», в особі представника Кузеванової Р.Р., звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №00-7530076 від 11.04.2023 в розмірі 19 035 грн., з яких 4935 грн. основна заборгованість та 14100 грн. заборгованість за процентами.

Вимоги обґрунтовано ти, що 11.04.2023 між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 00-7530076 від 11.04.2023. Відповідно до пункту 1.1. договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до пункту 1.2. договору сума кредитного ліміту складає: 4935,00 гривень, тип кредиту - кредитна лінія. Відповідно до пункту 1.3.1 позичальник зобов`язаний оплатити проценти в рекомендовану дату оплати 01.05.2023 протягом дії кредитної лінії, позичальник зобов`язаний сплачувати проценти на кожний 20 день після рекомендованої дати погашення процентів за фактичне користування грошовими коштами.

Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав, проте відповідач не виконав свої зобов`язання та не сплатив проценти за користування кредитом.

Договір між позивачем та відповідачем укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи (надалі - ІТС), внаслідок чого, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» у сторін такого договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру. Термін платежу за договором настав, однак відповідач не виконав свої зобов язання, а саме: не повернув отримані на підставі укладеного договору кошти та не сплатив проценти. Просив позовні вимоги задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 в користь позивача понесені судові витрати в сумі 2147,20 грн. - судового збору та витрат на юридичну (правничу) допомогу в сумі 8 000,00 гривень.

Оскаржуваним рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 31 січня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» суму заборгованості у розмірі 19 035,00, яка складається з основної заборгованості в сумі 4935,00 грн. та суми заборгованості за процентами 14100,00 грн. за договором кредитної лінії № 00-7530076 від 11 квітня 2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» судові витрати в сумі - 2147,20 грн. судового збору та витрат на юридичну (правничу) допомогу в сумі 3500,00 грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , апеляційну скаргу в інтересах якого в системі «Електронний суд» сформовано адвокатом Бандирським А.С. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що позивачем не надано жодних доказів, які підтверджують факт підписання між позивачем та відповідачем договору кредитної лінії №00-7530076 від 11.04.2023 електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який, як стверджує позивач, сформовано позивачем та відправлено на телефон відповідача і введено останнім в окреме поле для підписання договору.

Крім цього, позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які підтверджують надання кредитних коштів позивачем відповідачу.

Звертає увагу на те, що позивач покликається на Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні №1591-ІХ від 30.06.2021, який втратив чинність з 01.08.2022, тому він не може застосовуватися до спірних правовідносин.

Незрозумілим для відповідача є повідомлення про перерахування коштів третьою особою ТОВ «Фінансова Компанія «Сан-Райз Фінанс», який правовий статус цієї юридичної особи та яке відношення вона має до відносин між позивачем та відповідачем.

За змістом ст.ст. 1054, 1066 ЦК України саме кредитодавець надає кредит позичальнику, а не третя особа.

Тобто, якщо позивач стверджує, що ним було надано кредит відповідачу шляхом переказу кредитних коштів на банківську картку відповідача, він повинен надати докази, які підтверджують перерахування належних позивачу грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Окрім того, звертає увагу на те, що в кредитному договорі, копія якого долучена позивачем до позовної заяви, відсутні умови про те, що перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника може здійснюватися не кредитодавцем, а третіми особами. Тому повідомлення ТОВ «ФК «Сан-Райз фінанс» не є належним доказом, що підтверджує факт надання кредитних коштів позивачем відповідачу.

На виконання вимог ухвали від 27.12.2023, АТ «Універсал Банк» надав докази про належність банківської карти, на які були зараховані кошти, ОСОБА_1 , водночас банк повідомив, що відсутня інформація щодо призначення, ініціатора платежу та рахунків відправника, відповідно підтвердити чи спростувати факт того, що платежі надходили від ТОВ «Качай гроші» банк не може.

Відтак, позивачем не надано належних, допустимих, достовірних доказів, які підтверджують факт надання кредитних коштів позивачем.

Щодо витрат на правничу допомогу, то зазначає, що акт приймання-передачі виконаних робіт від 09.11.2023 не є доказом, що підтверджує надання правової допомоги позивачу у даній справі.

З наведеного вбачається, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а висновки у рішенні суду не відповідають встановленим обставинам справи.

Просить скасувати рішення Радехівського районного суду Львівської області від 31 січня 2024 року та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Качай гроші», відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу.

25 квітня 2024 року від ТОВ «Качай гроші» надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві представник позивача висловив свої заперечення з приводу доводів скарги. Зазначив, що договір кредитної лінії №00-7530076 був підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором:1815F, який був відправлений на його телефон . До відзиву на позовну заяву, відповідач не додав жодних доказів, які б підтверджували шахрайське оформлення кредиту за його персональними даними.

Щодо перерахування коштів на банківську картку відповідача, то зазначає, що ТОВ «Качай гроші» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а тому не має права відкривати рахунки позичальникам. Саме тому кошти відповідачу були перераховані через компанію ТОВ «ФК «Сан-Райз Фінанс» на підставі договору про переказ коштів №КГ-012020-В.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення кредитної заборгованості, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Качай гроші», суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог, зокрема, дійшов висновку, що між сторонами укладено кредитний договір в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Качай гроші» в електронній формі.Невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані в кредит, тому надані в кредит грошові кошти та нараховані відсотки підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо заявлених вимог про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, суд узяв до уваги особливості предмета спору, складність справи та її значення для сторін, час, який був необхідний для вчинення дій та надання послуг, зазначених в актах виконаних робіт, кількість проведених та призначених судових засідань, а тому виходячи з критеріїв їх виправданості, розумності їх розміру та співмірності з позовом, дійшов висновку про стягнення 3500 гривень понесених позивачем витрат на правову допомогу.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, колегія суддів враховує таке.

Судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» є зареєстрованою у встановленому порядку фінансовою установою, яка надає фінансові послуги, надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту.

11 квітня 2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 00-7530076 від 11.04.2023.

Відповідно до пункту 1.2. договору сума кредитного ліміту складає: 4935,00 (чотири тисячі дев`ятсот тридцять п`ять) гривень, тип кредиту - кредитна лінія.

Відповідно до пункту 1.3.1 позичальник зобов`язаний оплатити проценти в рекомендовану дату оплати 01.05.2023 протягом дії кредитної лінії, позичальник зобов`язаний сплачувати проценти на кожний 20 день після рекомендованої дати погашення процентів за фактичне користування грошовими коштами.

Згідно із п. 1.4.1 договору знижена процентна ставка становить 1,50 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше рекомендованої дати оплати визначеної п. 1.3.1 даного договору.

Відповідно до п. 1.4.2 стандартна процентна ставка складає 2,50 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується в межах строку надання кредиту. Дата надання/видачі кредиту - дата перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку коштів кредиту в сумі 4935,00 грн на карту позичальника № НОМЕР_1 , яка зазначається у форматі ХХХХХХ****ХХХХ, емітовану банком України (п.2.2 Договору).

Згідно із п. 2.2.1 договору за надання кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 235,00 грн., при цьому позичальник доручає кредитодавцю утримати розмір зазначеної комісії із суми кредиту, що підлягає перерахуванню позичальнику згідно договору. Тобто, позичальнику перераховується сума кредиту 4700,00 грн., за вирахуванням суми комісії, сплаченої за надання кредиту.

Договір містить реквізити сторін, зокрема дані позичальника, а саме: ПІБ позичальника ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання, його паспортні дані, одноразовий ідентифікатор (1815F), ел.підпис позичальника (електронний підпис позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер моб.телефону НОМЕР_2 (а.с.17-22;30-35).

Одночасно з підписанням цього договору ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту та графік платежі (а.с.23-24, 27-29).

У паспорті споживчого кредиту зазначено, зокрема: інформацію та контактні дані кредитодавця, інформацію та контактні дані кредитного посередника, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, платежі за супровідні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору, порядок повернення кредиту, додаткова інформація, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, інші важливі правові аспекти. Паспорт підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.27-29).

У графіку платежів, який є додатком №1 до кредитного договору № 00-7530076 від 11.04.2023 і підписаний сторонами, встановлено кількість платежів, їх розмір та періодичність внесення позичальником з поверненням кредиту та сплати процентів за користування кредитом, а також визначено загальну вартість кредиту для позичальника (а.с.23-24).

Інформаційне повідомленням, який є додатком № 2 до кредитного договору № 00-7530076 від 11.04.2023 містить персональні дані, які передані позичальником стосовно третіх осіб, а саме: їхні мобільні телефони (а.с.25-26).

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, про що свідчить повідомлення від ТОВ «Фінансова Компанія «Сан-Райз Фінанс» від 02.11.2023, дата та час проведення операції 11.04.2023, сума операції 4700,00 грн, номер картки 444111ХХХХХХ8670, ПІБ ОСОБА_1 ( а.с.39).

Відповідно до детального розрахунку заборгованості станом на 02.11.2023 сума кредиту ОСОБА_1 за кредитним договором № 00-7530076 від 11.04.2023 становить 4935,00 грн. Сума загальної заборгованості становить 19035,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 4935,00 грн, заборгованість за відсотками 14100,00 грн (а.с.36-38).

На виконання вимог ухвали від 27.12.2023 10.01.2024 АТ «Універсал Банк» надав інформацію, що банківська карта НОМЕР_3 випускалась та належить ОСОБА_1 та повідомили, що 11.04.2023 кошти на карту у сумі 4700,00 грн. були зараховані не по реквізитах, а через платіжку систему, тому у банку відсутня інформація щодо призначення, ініціатора платежу та рахунків відправника, відповідно підтвердити чи спростувати факт того, що платежі надходили від ТОВ «Качай гроші» банк не може (а.с. 164).

Тобто, між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, а також відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону).

Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини першої статті 3 Закону).

З алгоритму укладення електронного кредитного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не було б укладено.

Як вбачається із матеріалів справи, договір кредитної лінії №00-7530076 від 11.04.2023 між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Зі змісту договору встановлено, що ОСОБА_1 при його оформленні зазначив свої персональні дані, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, зареєстроване місце проживання.

ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті позикодавців подав заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання позики, після чого позикодавець надіслав ОСОБА_1 за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор, який заявник використав для підтвердження підписання договору позики.

Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі ОСОБА_1 для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції правильно вважав доведеним, що договір кредитної лінії підписаний позичальником ОСОБА_1 за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, який був надісланий кредитором на номер телефону, зазначений відповідачем при реєстрації на сайті кредитодавця.

Такий номер телефону ( НОМЕР_2 ) зазначений в апеляційній скарзі відповідача, що додатково підтверджує належність саме йому цього номера.

Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем, кредитний договір не був би укладений між сторонами, суд дійшов правильного висновку, що цей правочини, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20 (провадження №61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження №61-2303св21).

Після підписання електронним підписом кредитного договору і прийняття акцепту оферти у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у товариства виникли зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з повернення кредитних коштів.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо неукладення з ним вказаного договору та неотримання відповідачем за цим договором грошових коштів (позики) на свій картковий рахунок.

Покликання апелянта на те, що умовами договору не передбачено переказ коштів третьою особою, на переконання колегії суддів є безпідставним, оскільки факт отримання коштів позичальником підтверджений, як повідомленням ТОВ «»ФК «Сан-Райз Фінанс», так і наданою АТ «Універсал Банк» інформацією на виконання вимог ухвали 27.12.2023. Отже, ТОВ «Качай гроші» виконало взяті на себе зобов`язання надавши ОСОБА_1 кредитні кошти та надало суду підтвердження факту перерахування йому коштів.

Частиною першою статті 526ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, то кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У справі, що переглядається позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована.

Окрім того, відповідач, зазначаючи в апеляційній скарзі, що він не укладав кредитний договір, не надав жодних доказів на підтвердження цього, зокрема, не звертався до суду із позовом про визнання цього договору недійсним або до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань за Договором кредитної лінії №00-7530076 від 11.04.2023, а тому з відповідача на користь ТОВ «Качай гроші» необхідно стягнути заборгованість, яка виникла за цим договором.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то апеляційний суд виходить із такого.

Частиною першою статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини третьої вказаної статті до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом частин першої четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються відповідача.

Згідно з частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (частини перша, друга статті 15 ЦПК України).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, представником позивача надано договір від 04.01.2023 укладений між адвокатом Кузеванова Р.Р. та ТОВ «Качай гроші» (а.с.43-45). На підставі зазначеного договору адвокатом Кузевановою Р.Р. 04.01.2023 видано ордер на представництво інтересів ТОВ «Качай гроші».

Із акту №1 приймання-передачі виконаних робіт вбачається, що адвокат Кузеванова Р.Р. надала, а ТОВ «Качай гроші» прийняло таку юридичну (правничу) допомогу: консультація клієнта, узгодження правової позиції (кількість годин 1 год. - сума 2000,00 грн.); підготовка проекту позовної заяви (кількість годин 5 год. - сума 4000,00 грн.); підготовка адвокатського запиту до банку (кількість годин 1 год. - сума 1000,00 грн.); підготовка клопотання про витребування доказів (кількість годин 1 год. - сума 1000,00 грн.). Всього кількість годин 8, сума 8000,00 грн (а.с.48).

Квитанцією №09/11 від 09.11.2023 підтверджується отримання ОСОБА_3 на підставі договору про надання юридичної (правової) допомоги від 04.01.2023 суми у розмірі 8000 грн. (а.с.49).

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

У пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Оскільки на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвокатом Кузевановою Р.Р. надані відповідні письмові докази, надавши оцінку співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, а також заперечень з боку сторони відповідача, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення 3500 грн. витрат за надання правничої допомоги.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи по суті, у значній мірі зводяться до необхідності переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Оскільки апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бендирського Андрія Стефановича залишити без задоволення.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 31 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 18 червня 2024 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк