ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Полтава

Колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі :

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.

за участю секретаря: Дороженка Р.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного м. Кременчука Полтавської області від 15 серпня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що перебуває з відповідачем в шлюбі з 29 серпня 2009 року, на даний час в суді вирішується спір про їх розлучення.

Під час шлюбу, а саме 31 березня 2014 року відповідачем було придбано спірне нерухоме майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними, в зв`язку з чим просила визнати за нею як за подружжям право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 серпня 2022 року у порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :

визнано за ОСОБА_2 право власності на частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

визнано за ОСОБА_1 право власності на частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір 7264 грн.

Рішення суду вмотивовано доведенням факту придбання нерухомого майна сторонами під час шлюбу за їх спільні кошти. При цьому відповідачем не спростовано презумпцію спільності такого майна та не надано доказів придбання квартири за особисті кошти.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вказує, що суд не взяв до уваги письмові докази по справі, а саме зміст іпотечного договору, в пункті 5.5 якого зазначено, що нотаріусом доведено до відома іпотекодавця зміст заяви дружини іпотекодержателя ОСОБА_2 про її згоду на укладення договору та про те, що придбання майна здійснюється її чоловіком за його власні (позашлюбні) кошти.

Тобто позивач була обізнана щодо придбання майна за власні кошти чоловіка та не заперечувала проти такого правочину.

Вважає, що суд не з`ясував всіх фактичних обставин по справі, поверхнево розглянув спір, не витребував у приватного нотаріуса копію заяви дружини, в якій остання була обізнана та погоджувалася щодо придбання нерухомого майна ОСОБА_1 за власні кошти.

Крім того, вказує на процесуальні порушення, допущені судом при розгляді справи. Так, суд всупереч положенням ст. 19 ЦПК України відкрив провадження та розглянув справу в спрощеному позовному провадженні, не дивлячись на те, що спір не є малозначним та сама справа не віднесена законом до справ незначної складності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 29.08.2009.

Під час перебування сторін у шлюбі, згідно договору №31/03/14-0 від 31 березня 2014 року ОСОБА_1 придбано право вимоги до ТОВ «Торгівельно виробнича компанія ХХІ століття» по кредитному договору №30/35/101/08 від 06.10.2008 року забезпеченого іпотекою, вартість якої становить 561213 грн.

01.04.2014 року на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя за іпотечним договором №30/35/1 01/08 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_2 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту придбання спірної квартири в період шлюбу та не спростування відповідачем презумпції спільності майна подружжя та не надання ним доказів придбання квартири за свої власні кошти.

У зв`язку з чим, зважаючи на відсутність доказів придбання нерухомого майна за власні кошти ОСОБА_1 , суд, на підставі ст.ст. 60, 70 СК України, дійшов висновку про придбання майна за спільні кошти подружжя під час шлюбу та в порядку поділу такого майна визнав за кожним з подружжя право на його частку.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто положеннями вказаної правової норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

При цьому, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя, який може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Заперечуючи підстави позову та твердження позивача щодо придбання спірного майна за спільні кошти подружжя, ОСОБА_1 вказував, що дружина була обізнана про придбання майна за його особисті кошти, подала з цього приводу відповідну заяву нотаріусу, в якій вказала, що майно придбається її чоловіком за його власні (позашлюбні) кошти.

Як вбачається з п. 5.5 договору про задоволення вимог іпотекодержателя (іпотечний договір №30/35/І 01/08) нотаріусом доведено до відома іпотекодавця зміст заяви дружини іпотекодержателя ОСОБА_2 , про її згоду на укладення цього договору про те, що придбання вищевказаного майна, здійснюється її чоловіком за його власні (позашлюбні) кошти, справжність підпису на якій засвідчено Ліньковою І.Б., приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області 30 жовтня 2013 року за реєстровим №3631.

На стадії розгляду справи в суді першої інстанції, стороною відповідача зініціювалось питання про витребування в нотаріуса оригіналу вказаної заяви ОСОБА_2 , про те останнє не знайшло свого процесуального вирішення і залишилось судом не розглянутим.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З метою з`ясування обставин, що мають значення для справи, апеляційним судом було встановлено, що оригінал заяви ОСОБА_2 знаходиться в приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінчука І.А., в якого на підставі ухвали суду в порядку ст. 84 ЦПК України і було витребувано копію вказаної заяви.

31.10.2024 р. на адресу Полтавського апеляційного суду від приватного нотаріуса Літвінчукк І.А. надійшла нотаріально посвідчена копія заяви ОСОБА_2 .

За змістом вказаної заяви, ОСОБА_2 , перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_1 дала свою згоду на укладення договорів стосовно квартири АДРЕСА_1 та повідомила, що чоловік вправі визначити умови та ціну правочинів, що будуть укладатися самостійно, без додаткових погоджень з нею, оскільки договори стосовно придбання вищевказаного майна, укладаються чоловіком, ОСОБА_1 , за його власні (позашлюбні) кошти. Також ОСОБА_2 повідомила, що шлюбний договір не укладався та правовий режим спільної сумісної власності не змінювався.

Між тим, судом першої інстанції вказаним обставинам не було надано правової оцінки та не перевірено заперечення відповідача щодо придбання спірної квартирі ним особисто за власні кошти, що підтверджувала і сама позивач як дружина під час оформлення чоловіком правочинів по її придбанню.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем в ході розгляду справи було спростовано презумпцію спільності майна, придбаного подружжям під час шлюбу, що виключає віднесення квартири до об`єкту спільної сумісної власності подружжя та здійснення її поділу за правилами, визначеними ч.ч. 1, 3 ст. 70 СК України.

За наведених обставини, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, в порядку ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений ним при подачі апеляційної скарги судовий збір в сумі 10896 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.4, 376 ч.1 п. 3, 4, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Автозаводського районного м. Кременчука Полтавської області від 15 серпня 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 10896 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2024 року.

Судді: О. І. Обідіна С. Б. Бутенко Г.Л. Карпушин