Номер провадження: 22-ц/813/1028/24
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Коновалової В.А., Лозко Ю.П.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач споживче товариство «Сузір`я Будова»,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2022 року, ухвалене Приморським районним судом у складі: судді Науменко А.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до споживчого товариства «Сузір`я Будова» про захист прав споживача та стягнення штрафу,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що 29.11.2018 між Споживчим Товариством «Сузір`я Будова» та ОСОБА_1 укладено договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 3/25 НП. Свої зобов`язання, передбачені п. 4.1. Договору, позивач як пайовик виконав у повному обсязі. Натомість, відповідач порушив договірні зобов`язання, передбачені п. 4.2.1., 4.2.4. Договору. Зокрема, цими пунктами передбачено обов`язок Товариства забезпечити будівництво будинку в строк - III квартал 2020 року (останній день - 30 вересня 2020 року). Після здачі будинку в експлуатацію письмово повідомити Пайовика про готовність Товариства передати нежитлове приміщення у володіння Пайовика і необхідність підписати Акт прийому-передачі нежитлового приміщення.

Відповідно до п. 5.2. зазначеного Договору у разі прострочення у виконанні зобов`язання по п. 4.2.1. цього Договору з боку Товариства більш ніж на 180 днів з урахуванням п. 3.2.7. Договору, Товариство на письмову вимогу Пайовика, виплачує Пайовикові штраф в розмірі 0,01% від розміру невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання, починаючи з 181 дня прострочення виконання.

Відповідно до п. 3.2.7. Договору в ході будівництва Будинку в зв`язку з технологічною необхідністю та іншими обставинами, що обумовлюють затримку будівництва Будинку, Товариство має право переносити строк закінчення будівництва Будинку, але не більше ніж на 6 (шість) місяців.

Отже, останній день будівництва - 30 вересня 2020 року. Останній день додаткового строку будівництва 31 березня 2021 року. Відлік простроченого виконання починається з 181-го дня, тобто з 01 квітня 2021 року.

Період прострочки зобов`язання складає 159 днів (з 01 квітня - 06 вересня 2021 року).

Розмір штрафної санкції складає 191,12 грн за кожен день прострочення (1911229 грн х 0,01%). Таким чином, загальна сума штрафних санкцій становить 159 х 191,12 = 30388 грн.

Тому позивачка просила суд стягнути зі Споживчого товариства «Сузір`я Будова» на свою користь штрафні санкції (пеня за прострочення виконання зобов`язання) в розмірі 30388 грн.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву про не визнання позовних вимог, посилаючись на те, що 29 листопада 2018 року між Споживчим товариством «Сузір`я Будова» та ОСОБА_1 укладено Договір асоційованого членства у споживчому товаристві № 3/25-НП. Відповідно до п. 5.2. зазначеного Договору у разі прострочення у виконанні зобов`язання по п. 4.2.1. цього Договору з боку Товариства більш ніж на 180 днів з урахуванням п. 3.2.7. Договору, Товариство на письмову вимогу Пайовика, виплачує Пайовикові штраф в розмірі 0,01% від розміру невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання, починаючи з 181 дня прострочення виконання. Пунктом 4.2.1 Договору встановлено, що Товариство зобов`язано забезпечити будівництво Будинку в строк - III квартал 2020 року. При цьому відповідно до п. 3.2.7. Договору в ході будівництва Будинку в зв`язку з технологічною необхідністю та іншими обставинами, що обумовлюють затримку будівництва Будинку, Товариство має право переносити строк закінчення будівництва Будинку, але не більше ніж на 6 (шість) місяців. Лист про продовження строку будівництва на 180 днів було направлено Товариством та отримано ОСОБА_1 27 серпня 2020 року, а тому строк будівництва правомірно продовжено до І кварталу 2021 року. При цьому таке перенесення строку закінчення будівництва не може вважатись простроченням виконання зобов`язання, оскільки воно передбачене умовами Договору.

Від позивачки надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій зазначено, що відповідач намагається заплутати учасників процесу та суд у правильності визначення первинної дати виконання зобов`язань, додаткового строку для продовження будівництва та остаточної дати прострочення зобов`язань.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до споживчого товариства «Сузір`я Будова» про захист прав споживача та стягнення штрафу відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального права, просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог позивачки.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції, посилаючись в рішенні на п. 4.2.4. Договору, згідно якого Товариство зобов`язано після здачі Будинку в експлуатацію письмово повідомити Пайовика про готовність Товариства передати Нежитлове приміщення у володіння Пайовика і необхідність підписати Акт прийому-передачі Нежитлового приміщення, не звернув уваги на те, що відповідачем не представлено жодного доказу про виконання цього пункту договору, оскільки позивач - пайовик листа про завершення будівництва не отримував та акт прийому-передачі приміщення не підписував, то порушення договору щодо строків здачі в експлуатацію є триваючим, а фактична передача приміщення не є підставою для констатації належного виконання умов договору; не надав належної правової оцінки факту отримання позивачем 27.08.2020 листа від відповідача про те, що на виконання вимог постанов КМУ щодо заходів безпеки, пов`язаних з COVID-19, прийнято рішення про подовження строку закінчення будівництва на 180 днів; не встановив докази настання форс - мажорних обставин, а сторона, яка порушила договірні зобов`язання, їх не надала; відповідач не довів унеможливлення закінчити будівництво у договірний строк.

Крім того, позивачка зазначає, що основним видом діяльності відповідача є будівництво, тоді як згідно з Постановами КМУ № 211 та № 392 провадження будівельної діяльності у зв`язку із запровадженням протиепідемічних заходів не заборонено, а просто існування карантину як особливих обставин життя країни чи області не є форс-мажором. Карантин стане форс-мажорною обставиною лише у випадку, якщо особа доведе неможливість виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, саме через нього. Тобто потребує доказування причино-наслідковий зв`язок між заходами ведення карантину на конкретним випадком порушення (прострочення) обов`язків за конкретним договором. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01.06.2021 у справі № 910/9258/20.

Суд першої інстанції не з`ясував, на якій підставі відповідач направив лист ОСОБА_1 від 27.08.2020 з повідомленням про подовження будівництва, оскільки вказаний лист був підготовлений Товариством на підставі п. 6.4. (Розділ 6. Форс-мажор) Договору, тобто у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин; ототожнив дату фактичної передачі об`єкту з належним виконанням відповідачем своїх зобов`язань при відсутності акту приймання-передачі, у зв`язку з чим суд вважає, що порушення зобов`язання підлягає обчисленню з 29.09.2021 (з 01.04.2021+180 днів), а не з 01.04.2021.

Суд не дослідив причинно-наслідковий зв`язок між карантинними заходами та простроченням обов`язків за договором, у той час як будівельна діяльність у зв`язку із запровадженням протиепідемічних заходів не обмежувалась.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року провадження у цивільній справі № 947/34617/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2022 року зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 750/319/18.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09 серпня 2024 року поновлено провадження у справі № 947/34617/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до споживчого товариства «Сузір`я Будова» про захист прав споживача та стягнення штрафу та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження на 12 листопада 2024 року.

Від Споживчого товариства «Сузір`я Будова» надійшов відзив на апеляційну скаргу, якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатнихосіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення штрафних санкцій у розмірі 30388 грн, тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270*30 = 68100 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом встановлено, що 29 листопада 2018 року між Споживчим товариством «Сузір`я Будова» та ОСОБА_1 укладено Договір асоційованого членства у споживчому товаристві № 3/25 НП.

Відповідно до Предмету Договору відповідно до Статуту Товариства та цього Договору Товариство приймає Пайовика в асоційовані члени Товариства. Пайовик при підписанні даного Договору ознайомився з положеннями Статуту та згоден їх реалізовувати.

Пайовик зобов`язується прийняти участь в реалізації статутних цілей і завдань Товариства шляхом внесення в повному обсязі своєї Частки в Товариство, з метою забезпечення Товариством будівництва Будинку за рахунок внесеного Пайовиком паю, а також прийняти на себе в розмірі Цільового внеску частину витрат, пов`язаних з утриманням Товариства і реалізацією статутних цілей і завдань, на умовах цього Договору, а Товариство зобов`язується забезпечити будівництво Будинку, і, після здачі Будинку в експлуатацію, передати Пайовикові закріплене за ним Нежитлове приміщення, за умови виконання Пайовиком зобов`язань за цим Договором. Розмір Частки, зазначений в пункті 2.1., є остаточним і включає в себе витрати Товариства на забезпечення будівництва Будинку та виконання всіх необхідних дій для завершення будівництва Будинку та здачі його в експлуатацію (Пай), а також, витрати на утримання Товариства та реалізацію їм заданих цілей і завдань (Цільовий Внесок), крім випадків, зазначених у п. 2.8 цього Договору.

Пайовик уповноважує Товариство виконати такі дії: реалізувати статутні цілі і завдання відповідно до Статуту Товариства; забезпечити будівництво Будинку; розпорядитися внесеною ним Часткою відповідно до умов цього Договору та Статуту Товариства.

Позивач вказує, що відповідачем порушено договірні зобов`язання передбачені п. 4.2.1. та 4.2.4. Договору.

Відповідно до п. 4.2.1. Договору Товариство зобов`язано забезпечити будівництво Будинку в строк - III квартал 2020 року.

Відповідно до п. 4.2.4. Договору Товариство зобов`язано після здачі Будинку в експлуатацію письмово повідомити Пайовика про готовність Товариства передати нежитлове приміщення у володіння Пайовика і необхідність підписати Акт прийому-передачі Нежитлового приміщення.

Відповідач вказує, що передбачений Договором строк завершення будівництва житлового будинку, який викладений у п. 4.2.4. Договору, продовжений на 180 календарних днів у зв`язку з застосуванням п. 3.2.7. Договору.

Відповідно до п. 3.2.7. Договору, в ході будівництва Будинку в зв`язку з технологічною необхідністю та іншими обставинами, що обумовлюють затримку будівництва Буднику, Товариство має право переносити строк закінчення будівництва Будинку, але не більше ніж на 6 (шість) місяців.

Лист про продовження строку будівництва на 180 днів було направлено Товариством та отримано ОСОБА_1 27.08.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. В Листі про застосування п. 3.2.7. Договору відповідачем зазначено, що продовження строку будівництва відбувається через обмеження роботи підприємств. Вказані обмеження пов`язані з заходами по запобіганню поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19.

У частині першій статті 15 та частині першій статті 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

На підставі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про кооперацію" пай - майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки.

У статті 10 Закону України "Про кооперацію" встановлено, що членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів"договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У частині п`ятій статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Аналіз вказаних норм свідчить, що не є споживачем особа, яка оплачує пай на виконання договору про сплату пайових внесків та статуту кооперативу. Договір про сплату пайових внесків не є договором про надання послуг чи підряду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 369/10006/17 (провадження № 61-35777св18) зроблено висновок по застосуванню частини п`ятої статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" та вказано, що "вона поширюється на договори підряду та договори про надання послуг. Відповідно прострочення зобов`язань, що виникли із договору підряду або договору про надання послуг зумовлює нарахування пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) або в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення".

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України).

Оскільки наявний в матеріалах справи Договір про асоційоване членство не є договором про надання послуг чи підряду, то з урахуванням вищенаведеного та висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 466/7136/15-ц, від 19 травня 2021 року у справі № 569/15105/19, помилковим є посилання позивачки на застосування до виниклих спірних правовідносин сторін положень частини п`ятої статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки сплачені ОСОБА_1 кошти є пайовим внеском, який сплачений членом кооперативу на виконання його обов`язків, передбачених статутом кооперативу, а не платою за отримані послуги чи виконані роботи.

Проте, до правовідносин сторін за таких умов слід застосувати умови укладеного між сторонами договору, що судом вірно враховано.

Так, позивачка вважає, що останній день будівництва, з урахуванням застосування продовження строку будівництва, є 31 березня 2021 року. Таким чином відлік простроченого виконання починається з 18-го дня, тобто з 1 квітня 2021 року, проте пунктом 5.2. Договору визначено, що у разі прострочення у виконанні зобов`язання по п. 4.2.1. з боку Товариства більш ніж на 180 днів з урахуванням п. 3.2.7. Договору, Товариство виплачує Пайовику штраф у розмірі 0, 01% від розміру невиконаного зобов`язання.

Таким чином, суд вірно встановив, що застосування п. 3.2.7. Договору та продовження строку будівництва не є простроченням у виконанні зобов`язання, а порушення зобов`язання підлягає обчисленню з 01.04.2021 року + 180 днів, тобто з 29.09.2021 року.

Враховуючи, що дату фактичної передачі приміщення на виконання умов договору позивач вказує 06.09.2021 року, суд дійшов вірного висновку про відсутність з боку відповідача порушень умов Договору та відмовляє в задоволенні позову.

Інше тлумачення умов Договору, укладеного між сторонами, протирічить його змісту та не узгоджується із наданими сторонами доказами.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до власного, помилкового тлумачення умов Договору асоційованого членства в споживчому товаристві, за яким позивачка вважає початком порушення строку виконання взятих на себе зобов`язань саме 01 квітня 2021 року.

З аналізу п. 3.2.7. Договору вбачається, що даний пункт не передбачає встановлення форс-мажорних обставин та їх доведення. Зазначено лише, що Товариство має право переносити строк закінчення будівництва Будинку в зв`язку з технологічною необхідністю та іншими обставинами, що обумовлюють затримку будівництва. Враховуючи, що лист про продовження будівництва на 180 днів направлено Товариством та отримано позивачкою 27.08.2020, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, тому строк будівництва продовжений до 1 квартрталу 2021 року, при цьому таке не може вважатися простроченням будівництва, оскільки воно передбачено умовами договору; Сертифікат, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації, видано ДАБК України 27.07.2021, тому прострочення виконання зобов`язання за п. 4.2.1. Договору з боку товариства почалося після закінчення 1 кварталу 2021 року, тобто з 01.04.2021, та завершилося 27.07.2021, що складає 118 днів. Оскільки відповідно до п. 5.2. Договору штраф за прострочення виконання зобов`язання сплачується, починаючи з 181 дні прострочення, тому відмова відповідача виплатити ОСОБА_1 такий ґрунтувалася на умовах укладеного між сторонами договору.

Негрунтовним є посилання позивачки на п. 4.2.4. Договору, згідно якого Товариство зобов`язано після здачі будинку в експлуатацію письмово повідомити пайовика і необхідність підписати Акт прийому-передачі нежитлового приміщення, оскільки невиконання такого не є підставою для нарахування та сплати пені.

Не потребує доведення і карантин, встановлений на території України як форс-мажорна обставина, оскільки таке має доводитися лише у разі неможливості виконання зобов`язань через вказану обставину, але умовами Договору не встановлена вимога доводити обставини форс-мажору для застосування п. 3.2.7.

Вказаний пункт визначає право Товариства переносити строк закінчення будівництва Будинку, що відповідачем і було зроблено.

Надіслання Листа ОСОБА_1 про перенесення строку будівництва є правом Товариства, і неврегульованість можливості надіслання такого умовами Договору не виключає таку можливість у однієї із сторін договору.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно застосовано до правовідносин норми матеріального права, повно та всебічно досліджено матеріали справи та прийнято обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову. Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 12 листопада 2024 року.

Судді: М.В. Назарова

В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко