Справа № 344/4742/21
Провадження № 22-ц/4808/707/24
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.,

секретар Струтинська Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 березня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказує, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала заяву № б/н від 16.02.2012 року, відповідно до умов якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В подальшому відповідач та AT КБ «ПриватБанк» 11.01.2019 року підписали Додаткову угоду № SAMDN3457, відповідно до якої банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п. 1.2 Додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки вказані в п. 1.5.1 Додаткової угоди. Строк повернення кредиту вказаний в п.1.3 Додаткової угоди. Відповідно п.1.6 Додаткової угоди ця угода відповідно до ст. 212 ЦК України, укладається під відкладальну обставину, а саме: в разі належного виконання Клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та п.1.5 Угоди вступають в дію умови про анулювання заборгованості, визначені п.1.2 Угоди, умова про зміну процентної ставки, передбачене п.1.4 Угоди. Пунктом 1.6.1 Угоди встановлено, що в разі прострочення виконання Клієнтом будь-якого з зобов`язань, передбачених п. 1.5.2. Угоди та/чи будь-якого із зобов`язань, передбачених договором на 31 день, умова про анулювання частини заборгованості, передбачене п.1.2 Умова про зміну процентної ставки передбачене п.1.4. Угоди не поширюються.

Відповідно до п.1.7 в разі порушення Клієнтом термінів по погашенню кредиту, зазначених в п.1.5.2, понад 31 безперервно: 1.7.1 терміном повернення кредиту є 31-й день з моменту такого порушення (але не пізніше терміну, вказаного в п. 1.3. Угоди). Вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (який визначається відповідно до п. 1.7.1 Угоди), є простроченою, зазначено п. 1.7.2 Угоди. При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 15.03.2021 року мала заборгованість - 56543.86 грн., яка складалася з наступного: - 2967.34 грн. - заборгованість за кредитом; - 10506.44 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; - 0.00 грн. - заборгованість за комісією; - 43070.08 грн. - заборгованість за пенею, яку позивач просив стягнути з відповідача, а також судові витрати по справі.

09.11.2023 року представником позивача подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог: просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за Договором №SAMDN3457 від 11.01.2019 року в розмірі 11138,71 грн., яка складається з 8913,81 грн. - заборгованості по відсотках за користування кредитом; 2 224,90 грн. - заборгованості по пені, а також понесені судові витрати.

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківскої області рішенням від 06 березня 2024 року в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовив.

Не погодившись з таким рішенням, представник АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу. Вважає, що воно є необгрунтованим та незаконним, прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права. Вказує, що суд дійшов передчасних висновків про відмову в задоволенні позову та звільнив відповідача від відповідальності за укладеним договором лише з формальних міркувань, адже у даній справі договір не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення чи не укладення кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що у виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідач знімала кошти через банкомат, розраховувалася кредитною картою за покупки в торгових точках, поповнювала карту через термінали самообслуговування. Всі ці операції підтверджують факт отримання кредитних карт та їх використання, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Надаючи банківську виписку, зазначає, що вона має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін?юсту від 12.04.12 р. №578/5. Таким чином, банком надані суду саме первинні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором. Надана виписка по карткових рахунках та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Також відповідач частково погашала наявну заборгованість та продовжувала користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці. Отже, відповідач не лише отримала кредитну картку, а й визнала укладення кредитного договору та погодилася з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема, на погашення заборгованості.

Суду необхідно було встановити обставини укладення кредитного договору. Натомість суд взагалі не перевірив факту виконання кредитного договору, звільнив відповідача від виконання зобов`язань з формальних причин. При цьому договір відповідачем не оспорений, не визнаний недійсним.

Щодо укладення додаткової угоди апелянт зазначає, що така була підписана відповідачем в електронному вигляді, а власноручний підпис на планшеті є особливим видом власноручного підпису, внаслідок чого не може бути аналогом власноручного підпису, яким відповідно до визначення є електронний підпис, а тому для його вчинення не потрібна попередня згода щодо його використання. Підписання стилусом на планшеті регламентовано Постановою НБУ № 151 від 13.12.2019. Вказаною Постановою у п. 6 передбачено, що цифровий власноручний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та прирівнюється до власноручного підпису, а згідно п.7 використання цифрового власноручного підпису клієнтом банку не вимагає наявності попередньо укладеного договору між банком та клієнтом.

Представник позивача вказує, що заборгованість відповідача за фактично використаними кредитними коштами підтверджується належними та допустимими доказами. Стверджує, що надана позивачем виписка за картрахунками відповідача у повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства щодо оформлення такої виписки. Контррозрахунок відповідачем не надано та докази належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту також відсутні.

Представник банку в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не навів жодних правових підстав існування у відповідача права на користування коштами банку без сплати відсотків. До позовної заяви позивачем додано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в редакції, яка діяла на час укладання кредитного договору. Підписавши відповідну анкету-заяву, відповідач приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг, які діяли та були оприлюдненні на сайті банку на час підписання відповідної анкети. Таким чином, безпідставним є твердження суду першої інстанцій, що відсутні докази того, що сторони дійшли згоди стосовно розміру та порядку сплати умов щодо процентів та неустойки.

Отже, встановивши, що банк надав відповідачу саме кредит, а відповідач його не повернула, суд першої інстанції не мав жодних підстав вважати, що кошти які відповідач вносила на рахунок платіжних карток, слід вважати як повернення саме кредитних коштів, а не сплату відсотків та комісії за їх користування, оскільки відповідач цього не заперечила, а своїми діями підтвердила сплату відсотків за користування коштами банку.

Представник банку стверджує, що суд першої інстанції не погодився із розрахунком заборгованості, але й не здійснив власного розрахунку. Крім того звертає увагу, що сторонами при укладенні додаткової угоди було погоджено порядок сплати та розмір відсотків, пені, штрафів. Так, згідно п. 1.4.відсоткова ставка за кредитом складає 0,01%. Згідно п. 1.6.1. в разі прострочення виконання Клієнтом будь-якого із зобов?язань, передбачених п. 1.5.2. Угоди та/чи будь-якого із зобов?язань, передбачених договором на 31 день, умова про анулювання частини заборгованості, передбачена п. 1.2. умова про зміну процентної ставки передбачена п. 1.4. угоди не поширюються. Відповідно п. 1.6. додаткової угоди така відповідно до ст. 212 ЦК України, укладається під відкладальну обставину, а саме: в разі належного виконання клієнтом зобов?язань, які передбачені договором та п 1.5. угоди вступають в дію умови про анулювання заборгованості, визначені п. 1.2. угоди, умова про зміну процентної ставки, передбачена п.1.4 угоди.

Згідно п.1.2 додаткової угоди банк здійснив прощення заборгованості пені на суму 37 351,51 грн.. Оскільки відповідачем було порушено умови додаткової угоди, зокрема п. 1.5,1.5.1.,1.5.2., зокрема погашення шляхом здійснення платежів у розмірі 5291,13 в строк до 25 числа місяця на протязі 6 місяців, відповідно до п.1.6, 1.7,1.7.1,1.7.2 умови про анулювання заборгованості втратили дійсність, оскільки відкладальна обставина відсутня через невиконання зобов?язань відповідачем.

Щодо висновків суду про наявність рішення суду по стягненні заборгованості за кредитним договором від 16.01.2012 року, то представник позивача зазначає, що у даній справі інший предмет - додаткова угода. Тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за Договором №SAMDN3457 від 11.01.2019 р., в розмірі 11138,71 грн. (8913,81 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2224,90 грн. - заборгованість з пені).

Таким чином, представник банку просить скасувати рішення Івано-Франківського апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2024 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити повністю.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_1 до апеляційного суду не явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката Рокетської С.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення представника відповідача - адвоката Широких Ю.В., перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що після винесення рішення Івано-Франківського міського суду від 07.11.2017 року про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 16.01.2012 року відповідач ОСОБА_1 кредитні кошти не отримувала. Погашення заборгованості за кредитним договором від 16.01.2012 року здійснювалось у примусовому порядку державним виконавцем,а також банком шляхом списання коштів з рахунку відповідача.

Банком зазначалось, що сума заборгованості за договором № SAMDN3457 від 11.01.2019 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , станом на 20.10.2023 року становить 11 138,71 грн., яка складається із заборгованості по відсотках за користування кредитом у сумі 8913,81 грн. та заборгованості по пені у сумі 2 224,90 грн. Такий розрахунок суд першої інстанції не взяв до уваги, оскільки банком застосовані ставки на залишок поточної заборгованості, яка вже була погашена відповідачем на виконання рішення суду.

У справі встановлено, що 16.01.2012 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У анкеті-заяві вказано, що позичальник згодний з тим, що дана заява з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 07.11.2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 13595,05 грн. за кредитним договором №б/н від 16.01.2012 року, стягнення судових витрат в розмірі 1 600,00 грн. задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 13595,05 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.01.2012 року та 1 600 грн. витрат по оплаті судового збору.

17.01.2018 року на виконання рішення суду відкрито виконавче провадження та 22.06.2018 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженню №55545556 з виконання виконавчого листа №344/1228/2017 року, виданого Івано-Франківським міським судом від 12.12.2017 року.

З довідки, виданої Департаментом культури Івано-Франківської міської ради від 22.01.2021 року №38/44-17/35 ОСОБА_1 , вбачається, що згідно з постановою від 22.06.2018 року ВП №55545556 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника станом на 01.01.2021 року з неї проведено стягнення, а саме: сума боргу на користь стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк» - 12 352,54 грн.; витрати виконавчого провадження 100 грн.; витрати на виконавчий збір Івано-Франківського МВ ДВС ПЗМЮ 10985,03 грн.

З листа Начальника Івано-Франківського MB ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пахоліка Р. (виконавче провадження №55545556 з виконання виконавчого листа № 344/1228/2017 виданого Івано-Франківським міським судом від 12.12.2017 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк») встановлено, що стягнення заборгованості в сумі 13595, 05 грн. та 1600 грн. витрат по оплаті судового збору завершено згідно з п. 9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з його повним та фактичним виконанням. Борг, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій стягнуто в повному обсязі.

11.01.2019 року між позивачем AT КБ «Приват Банк» та відповідачем ОСОБА_2 підписано Додаткову угоду до Договору № SAMDN3457 від 11.01.2019 року, відповідно до якої сторони визначили суму заборгованості, що виникла в період з дати укладення Договору до дати підписання цієї угоди, і яка складає: 66482,11 грн.. Банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п. 1.2 Додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки вказані в п. 1.5.1 Додаткової угоди.

Відповідно до п. 1.2 Додаткової угоди банк здійснює анулювання частини заборгованості, що виникла в період з дати надання клієнтові кредиту, а саме здійснює прощення відсотків на 9249,46 грн., комісії на 0 грн., пені на 37 351,51 грн., штрафу на 1198,90 грн.

Згідно з п.1.3. Строк повернення кредиту до 25 квітня 2019 року.

Пунктом 1.4 Угоди передбачено, що процентна ставка по кредиту становить 0,01%.

Як вбачається із п.1.5.1. Договору, клієнт зобов`язується сплатити платіж на погашення заборгованості по Договору у розмірі не менше 2809 грн. у строк не пізніше 11.01.2019 року.

Згідно з п.1.6 Додаткової угоди ця угода відповідно до ст.212 ЦК України укладається під відкладальну обставину, а саме: в разі належного виконання клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та п 1.5 Угоди вступають в дію умови про прощення заборгованості, визначені в п.1.2. Угоди, та умова про зміну процентної ставки, передбачена п.1.4.Угоди.

З п.1.6.1. Додаткової угоди до Договору № SAMDN3457 від 11.01.2019 року вбачається, що в разі прострочення виконання Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених п.1.5.2. Угоди та/або будь-якого із зобов`язань, передбачених Договором, на 31 день, умова про прощення частини заборгованості, передбачена п. 1.2., та умова про зміну відсоткової ставки; передбачена п.1.4. Угоди не застосовується.

Відповідно до п. 1.7 в разі порушення Клієнтом строків по погашенню кредиту, зазначених в п. 1.5.2, понад 31 безперервно: 1.7.1., вся заборгованість за кредитом, починаючи з дня, який слідує за днем повернення кредиту у випадку не пізніше терміну зазначеного у п.1.3. цієї Угоди); 1.7.1. Вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (який визначається відповідно до цієї Угоди), є простроченою.; Кошти, отримані від Клієнта, а також від інших уповноважених органів/осіб, для погашення заборгованості за цим договором, перш за все, спрямовуються на відшкодування простроченого тіла кредиту, далі - прострочених процентів, далі - тіла кредиту, далі - процентів, далі - простроченої комісії, далі- пені, далі - судових витрат, далі - штрафів.

Згідно з умовами п.1.8 Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з усіх рахунків Клієнта, відкритих у Банку, в межах сум, що підлягвають до сплати Банку за Договорами, при настанні термінів оплати (здійснювати договірне списання). Клієнт доручає Банку здійснювати списання коштів в грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунку Клієнта в розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України і купівлю / продаж іноземної валюти на Міжбанківському Валютному Ринку України. Списання грошових коштів з будь-якого рахунку Клієнта, відкритого Банком, оформляється меморіальним ордером (договірне списання).

Відповідно до п.1.10., 1.11 усі інші умови Договору, які не суперечать цій Угоді, залишаються незмінними. Ця угода діє впродовж терміну дії Договору.

Також відповідачем ОСОБА_1 було підписано графік погашення боргу за реструктуризацією на термін 3 місяці, щомісячний платіж - 5291,11 грн., з 25.02.2019 року по 25.04.2019 року - 5291,13 грн.

Позивач мотивував вимоги тим, що відповідачем були порушенні умови договору, і станом на 15.03.2021 року вона мала заборгованість у розмірі 56 543,86 грн., яка складається з: 2967,34 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 10 506,44 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 43 070,08 грн. - заборгованість за пенею.

Згідно з останнім розрахунком заборгованості за договором № SAMDN3457 від 11.01.2019 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , станом на 20.10.2023 року наявна заборгованість у розмірі 11138,71 грн., яка складається із заборгованості по відсотках за користування кредитом у сумі 8913,81 грн. та заборгованості по пені у сумі 2 224,90 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості.

У анкеті-заяві від 16 січня 2012 року, підписаній сторонами, зазначено, що ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку і виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Універсальна». Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді штрафів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Наявність між сторонами кредитних правовідносин відповідачем у ході розгляду справи не оспорювалося та підтверджується рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2017 року, яким задоволено вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором б/н від 16.01. 2012 року.

11 січня 2019 року сторонами укладено додаткову угоду, умовами якої обумовлено у разі повернення відповідачем до 25.04.2019 року відповідно до встановленого графіку коштів здійснення банком анулювання процентів, пені та штрафу на загальну суму 47 799,87 грн.

Банк, заявляючи позов про стягнення заборгованості, просив стягнути заборгованість за відсотками та пеню. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 11 січня 2019 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на банківському сайті www.privatbank.com.ua, як невід`ємні частини укладеного договору.

При цьому, матеріали справи не містять жодних підтверджень розрахунку заборгованості по відсоткам. Банком суду не надано обґрунтувань, за якими саме Умовами та Правилами надання банківських послуг розрахований борг по відсоткам, і в Додатковій угоді, крім визначення відсоткової ставки, яка змінюється в залежності від виконання боржником обов`язку погашення заборгованості. Розмір заборгованості визначений як результат різниці між сумою нарахованих відсотків та прощеною сумою відсотків. Отже, перевірити алгоритм нарахування суми заборгованих відсотків немає можливості, тому колегія судді погоджується із висновком суду про те, що розмір такої заборгованості не доведений. Доводи представника позивача, що розрахунок заборгованості, виконаний за допомогою програмного забезпечення банку, сам по собі є достатнім доказом заборгованості, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в даному випадку договір між сторонами не є кредитним договором, а є по суті договором реструктуризації боргу за кредитом, який вже на цей час був стягнутий за рішенням суду. І рішення відповідач виконувала на момент укладення додаткової угоди з банком. Крім інформації про сплату певних сум, позивачем не надано розрахунку розміру заборгованих відсотків із визначеною відсотковою ставкою, з яких можливо встановити порядок визначення такої суми. Враховуючи наведене, колегія суддів не приймає доводи представника відповідача про те, що позивач взагалі не довів існування договірних відносин із позивачем, оскільки не надав суду власноручно підписаний ОСОБА_1 оригінал угоди від 11.01.2019 року.

У зв`язку з тим, що належним чином не обґрунтована сума відсотків, що заявляє банк до стягнення, відповідно, неможливо стягнути суму пені.

Крім того, необхідно зауважити, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов?язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов?язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

А з розрахунку банку неможливо достеменно встановити, з якого періоду нараховано суму пені станом на 22.08.2023року.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд приходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитні відносити між сторонами з 2012 року доведені, не мають значення, оскільки відповідач не оспорює такі обставини, крім того, вони встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, при цьому були встановлені обставини укладення кредитного договору. Тому твердження позивача про те, що суд не перевірив факту виконання кредитного договору, звільнив відповідача від виконання зобов`язань з формальних причин, не мають значення для справи

З тих же самих міркувань не впливають на висновки суду твердження позивача про правомірність додаткової угоди, оскільки суд відмовив в позові з інших підстав, і позивач рішення не оскаржувала.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не виконаний інший розрахунок боргу, спростовуються наданими до справи письмовими доказами, які виключають таку можливість.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 червня 2024 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М. Барков

В.М. Луганська