Справа № 522/950/24
Провадження № 2/522/3050/24
10 жовтня 2024 року м. Одеса
Суддя Приморського районного суду м. Одеси Павлик І.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ-Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 58 580,00 грн,
22.01.2024 до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ТОВ «УМ-Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 58 580,00 грн.
26.01.2024 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.
12.03.2024 на виконання ухвали суду від 26.01.2024 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.
Позовні вимоги обгрунтовувало тим, що 16.11.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2585606 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надало ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом переказу на його банківську карту 14 700,00 грн з призначенням платежу поповнення карти та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,9%. В свою чергу, позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним.
26.07.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УМ Факторінг» був укладений договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передало, а ТОВ «УМ Факторінг» прийняло право вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, у тому числі, всі права первісного кредитора у зобов`язаннях за договором кредиту № 2585606 від 16.11.2021.
Посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № 2585606 від 16.11.2021 в розмірі 58 580,00 грн, що складається із: заборгованості за основною сумою боргу 14 700,00 грн, заборгованості за відсотками 43 880,00 грн, а також витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу.
15.03.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та витребувано докази, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.
29.03.2024 на виконання ухвали суду від 15.03.2024 надійшла запитувана інформація, а саме про відкриті банківські рахунки, що обліковуються в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» в період з 16.11.2021 по 19.11.2021 на ім`я ОСОБА_1
10.06.2024 від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, у яких він просить суд позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечує.
26.06.2024 на виконання ухвали суду від 15.03.2024 від ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надійшов лист про уточнення інформації про боржника.
Відповідач повідомлявся судом про розгляд даної справи належним чином, однак поштове відправлення повернулось на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило.
Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст. 178, 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 16.11.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2585606 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (А924 16.11.2021).
Відповідно до умов вказаного Договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язались надати відповідачу грошові кошти в гривні (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Загальний розмір кредиту склав 14 700,00 грн, строк кредиту 30 днів,
Згідно п. 1.4.1. Стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується:
- у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору (30 днів), якщо не виконані умови для застосування зниженої ставки;
- у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою клієнта, відповідно до п. 4.1. Договору;
- у межах нового кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.2. Договору.
Згідно п 1.4.2. Знижена процентна ставка становить 0,90 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Клієнт у межах строку, визначеного п. 1.3 Договору (30 днів) або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою клієнта відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Клієнт за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.
Таким чином, умовами кредитного договору чітко та зрозуміло розмежовано випадки застосування відсткової ставки 1,99 % яка є стандартною ставкою, та 0,90 % за зниженою ставкою за умови виконання боржником п 1.4.2. кредитного договору № 2585606, а саме якщо Клієнт у межах строку, визначеного п. 1.3 Договору (30 днів) або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою клієнта відбудеться продовження строку кредиту на новий строк.
Відповідачем не надано, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів виконання відповідачем п. 1.4.2. кредитного договору № 2585606. Відтак, банк, на виконання п. 1.4 кредитного договору № 2585606 від 16.11.2021, правомірно застосував до відповідача стандартну процентну ставку на рівні 1,99% за день.
За приписами ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
При укладенні 16.11.2021 кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, строки повернення коштів, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Так, підписавши договір, відповідач засвідчив, що він погодився з його умовами.
Пунктом 1.4 кредитного договору № 2585606 від 16.11.2021 сторонами погоджено стандартну процентну ставку на рівні 1,99 % в день, яка застосовується у межах строку кредиту вказаного в п. 1.3 договору.
Отже, сторонами погоджена фіксована процентна ставка, яка позивачем при розрахунку заборгованості по відсоткам не зміннювалася.
В свою чергу п. 6 та п. 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме- від відповідальності (сплати штрафу, пені) за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування в період дії карантинних обмежень та дії воєнного стану.
Близький за змістом правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 13.09.2023 у справі № 910/8741/22, від 12.04.2017 у справі №913/869/14.
Згідно ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Тож, уклавши Договір кредиту № 2585606 від 16.11.2021 його сторони досягли усіх істотних умов щодо взятих на себе зобов`язань.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виконало взяті на себе зобов`язання у повному обсязі.
26.07.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (надалі Клієнт) та ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» (надалі Фактор) укладено договір факторингу № 27072023, відповідно до вимог якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає за плату, а ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» і боржниками.
Згідно п. 2.1. Договору факторингу, Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.
Згідно п. 4.1 Договору Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора після підписання ними відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідності Додатку та виконання Фактором умов п. 3.1.2, 3.1.3 цього Договору.
Як зазначено в п. 5.1.6 Договору Клієнт протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту переходу Прав вимоги за Кредитним договором повідомляє Боржників про такий факт та про передачу персональних даних Боржника, а також інформацію про Фактора шляхом повідомлення про заміну кредитора в особистому кабінеті Боржника, або/та відправлення текстового повідомлення на е-маіл, зазначений в анкеті Боржника.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 26.07.2023 до Договору факторингу № 27072023 від 26.07.2023, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було відступлено, а ТОВ «УМ Факторинг» прийнято право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором кредиту № 2585606 від 16.11.2021 на загальну суму заборгованості 137 203,00 грн.
Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.
Таким чином, до ТОВ «УМ Факторинг» перейшли всі права первісного кредитора у зобов`язаннях за Договором кредиту № 2585606 від 16.11.2021.
Як зазначив представник позивача, відповідачем були порушенні умови договору і за ним рахується заборгованість у розмірі 58 580,00 грн, що складається з: заборгованість за основною сумою боргу 14 700,00 грн, заборгованість за відсотками 43 880,00 грн, що підтверджується розрахунком наданим позивачем.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).
Згідно ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах встановлених договором.
За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК Україн, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Жодних доказів сплати грошових коштів за кредитним договором, що б спростовувало наданий позивачем розрахунок заборгованості, відповідач суду не надав.
Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов висновку, що факт неналежного виконання відповідачем умов Договору кредиту знайшов своє підтвердження при розгляді справи, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною першою ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Таким чином, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 3 028,00 грн.
Також, при подачі позову позивачем в позовній заяві ставилася вимога про стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, які були надані адвокатом Судейкіною І.В. позивачу.
Так, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013).
Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За умовами ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
З матеріалів справи вбачається, що 18.09.2023 між адвокатом Судейкіною І.В. та позивачем ТОВ «УМ Факторінг» був укладений договір № 18/09/Юр про надання правової допомоги.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, представником позивача надано суду акт від 25.09.2023 приймання-передачі наданих послуг № 20 до договору № 18/09/Юр про надання правової допомоги від 18.09.2023, в якому зазначений перелік виконаних адвокатом робіт та їх ціна. Розмір витрат на оплату послуг адвоката за об`єм робіт становить 4 000,00 грн, що складається з: складання позовної заяви та подання її до суду, які позивачем оплачено, згідно платіжної інструкції (безготівковий переказ в національній валюті) від 27.09.2023.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Надані представником позивача документи відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України є належними доказами надання ТОВ «УМ Факторинг» професійної правничої допомоги адвокатом Судейкіної І.В. у даній справі.
Враховуючи наведені вище положення закону, якими встановлено, що витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги адвоката, несуть сторони, а також той факт, що представник позивача у справі належним чином документально підтвердив такі витрати, і їх розмір не перебільшує суму, визначену умовами договору про надання правової допомоги, що вказує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 81, 141, 258, 259, 263-265, 280, 282, 284, 289 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ-Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 58 580,00 грн задовольнити.
Заяву про перегляд заочного рішення судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.
Суддя І.А. Павлик