СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 597/850/24

пр. № 2/759/4758/24

12 листопада 2024 року м.Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, як відшкодування, за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «СГ «ТАС», у якому просить стягнути на свою користь з відповідача пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 161 479,91 грн, три відсотки річних у розмірі 13 236,73 грн, інфляційні втрати у розмірі - 67 679,84 грн, а всього 242 396,24 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що 01.01.2021 року о 17:47 год. в м.Бурштин Івано-Франківської обл. відбулась ДТП за участю водія автомобілю марки «Seat Toledo», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. Відповідальність водія ОСОБА_2 станом на дату скоєння ДТП була застрахована АТ «СГ «ТАС» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР № 9283108 від 13.11.2020 року. 22.01.2021 року вона звернулась до АТ «СГ «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язану з втратою годувальника. АТ «СГ «ТАС» відмовлено їй у виплаті страхового відшкодуванняу розмірі 216 000,00 грн, у зв`язку з ненаданням документів, які підтверджують перебування на утриманні потерпілого ОСОБА_3 однак сплатили їй моральну шкоду у розмірі 36 000,00 грн. У зв`язку з незгодою з рішенням вона звернулась до Заліщицького районного суду Тернопільської області про відшкодування їй шкоди у розмірі 177 964,00 грн. Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 04.09.2023 року її позовні вимоги задоволено та стягнуто з АТ «СГ «ТАС» на її користь страхове відшкодування, пов`язане з втратою годувальника у розмірі 177 963,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу. 19.01.2024 року на виконання рішення відповідачем проведено виплату страхового відшкодування на її банківський рахунок у розмірі 177 964,00 грн.

Вважає, що в неї є право стягнення з відповідача пені, трьох відсотків річних, та інфляційних втрат за незаконне користування страховиком грошовими коштами, належними їй у розмірі 177 964,00 грн у період з 28.07.2021 року по 18.01.2024 року.

Процесуальні дії

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 16.07.2024 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 55) Справа передана судді 19.07.2024 року.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 11.07.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 57-58).

19.08.2024 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що вимога позивача про стягнення пені, інфляційних витрат та 3% річних за період з 28.07.2021 року по 18.01.2024 року є безпідставною та необґрунтованою.

26.07.2021 року на банківські реквізити позивача AT «СГ «ТАС» (приватне) здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 36 000,00 грн моральної шкоди. та 01.03.2021 року листом повідомила позивача про необхідність надати документи які засвідчують перебування на утримані потерпілого. Позивач не надала жодних документів до AT «СГ «ТАС» (приватне) які б засвідчували перебування на утримані потерпілого та звернулась до суду. Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 04.09.2023 року вирішено стягнути з AT «СГ «ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування як грошову компенсацію за шкоду, спричинену втратою годувальника у розмірі 177 962,00 грн, яке набрало законної сили 04.10.2023 року, тобто, саме з цього моменту починається перебіг строку за невиконання грошового зобов`язання, оскільки початок перебігу строку починається не з моменту заподіяння шкоди внаслідок ДТП, а з моменту набрання рішенням законної сили, яким у даному випадку встановлено розмір відшкодування, що підлягає сплаті.

08.02.2024 року ЛТ «СГ «ТАС» (приватне) виконало рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 04.09.2023 року та сплатило на користь ОСОБА_1 177 962,00 грн.

Щодо відшкодування пені від простроченої суми, то вважають, що Торгова-промислова палата України підтвердила, що обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами як для суб`єктів господарювання, так і для населення. Таким чином, в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків між суб`єктами, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін. Отже AT «СГ «ТАС» не визнає позовну вимогу в частині стягнення пені за прострочення виконання зобов`язань у розмірі 68 625,86 грн та вважає строк нарахування пені невірним.

ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає лише нарахування пені. Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди. Відшкодування шкоди це не боргове (грошове) зобов`язання, оскільки до розрахунку відшкодування шкоди не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суддя приходить до наступного.

Фактичні обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва по смерть серії НОМЕР_2 від 01.01.2021 року (а.с. 10).

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 03.11.1964 року батьками ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , є позивач ОСОБА_1 (а.с. 9).

Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 04.09.2023 року стягнуто з AT «СГ «ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування як грошову компенсацію за шкоду, спричинену втратою годувальника у розмірі 177 962,00 грн, яке набрало законної сили 10.10.2023 року (а.с. 11-20).

Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 04.09.2023 року встановлено, що позивачка ОСОБА_1 звернулася до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" з заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника ОСОБА_3 22.01.2021 року, та надала страховику документи, які підтверджують її перебування на утриманні потерпілого, а саме: довідку про отримання пенсії за віком №415 від 03.06.2021 року та інформацію про коло осіб першого ступеня спорідненості по відношенню до загиблого ОСОБА_3 , пенсійне посвідчення серії НОМЕР_4 . Листом ПАТ "Страхова група "ТАС" №14819/7127 від 26.07.2021 року ОСОБА_1 відмовлено у виплаті страхового відшкодування за шкоду, спричинену смертю годувальника у розмірі 216 000 гривень, у зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Страховиком прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду у розмірі 36000 гривень, виплата якого стверджується страховим актом №07994/09/721 від 26.07.2023 року. Також Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з моральною шкодою та витратами на поховання, на користь дружини загиблого ОСОБА_5 у розмірі 46038 гривень, проведення якої стверджується страховим актом №07587/09/721 від 13.07.2021 року (а.с.13).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно листа AT «СГ «ТАС» № 00347/0124/ТС від 08.02.2024 року 22.01.2024 року на підставі рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 04.09.2023 року AT «СГ «ТАС» прийнято рішення про страхову виплату у розмірі 177 962,00 грн, що були перераховані на рахунок приватного виконавця Павлюка Н.В. згідно ВП № 73901572 від 19.01.2024 року (а.с. 21).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із статтею 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові внески та виконувати інші умови договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Згідно із статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За правилами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

За частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Тобто відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

Як встановлено з рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 04.09.2023 року - 22.01.2021 року ОСОБА_1 звернувся до AT «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника ОСОБА_3 та дала страховику документи, які підтверджують її перебування на утриманні.

Відповідно до п. 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його: у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Отже, прострочення виплати страхового відшкодування у відповідача настає на 91 день - з дня отримання страховиком саме заяви про виплату страхового відшкодування.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Враховуючи наведене, прострочення виплати страхового відшкодування настає на 91 день - 23.04.2021 року з дня отримання страховиком - відповідачем у справі заяви про виплату страхового відшкодування (з 22.01.2021 року), а не у день, як вказує позивач.

Отже, розрахунок заборгованості, яку просить стягнути позивач, починається з 23.04.2021 року та закінчується 18.01.2024 року. Кількість днів прострочення виконання грошового зобов`язання у цей період становить 1 001 день.

З урахуванням зазначеного, виходячи з основної суми боргу, яка становить 177 962,00 грн, розмір трьох відсотків річних за вказаний період становить 14 640,92 грн, інфляційні втрати складають 71 540,72 грн. Розмір пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом нарахування становить 165 899,59 грн.

Однак, позивач просить суд стягнути заборгованість за період з 28.07.2021 року по 18.01.2024 року у розмірі 242 396,24 грн, з яких три відсотки річних у розмірі 13 236,73 грн, інфляційні втрати - 67 679,84 грн та пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ 161 479,91 грн.

Відповідач розрахунки позивача не спростував, свого розрахунку не надав.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (постанова Верховного Суду від 02.06.2022 у справі №602/1455/20).

Разом з тим, як вказано, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 359/4305/20 (провадження № 61-7835св21) єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні". Разом з цим обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо. Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів".

Суд звертає увагу, що Торгово-промислова палата України (ТПП) повідомила про засвідчення факту настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 24 лютого 2022 року.

Так, згідно з листа ТПП від 28.08.2022 № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі статей 14 та 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» вiд 02.12.1997 № 671/97-BP, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської дiяльностi та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

При цьому, саме лише посилання на вказане не може бути свідченням наявності у відповідача об`єктивних обставин, які настали внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Під час розгляду даної справи суду необхідно встановити існування у відповідача обставин через ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили, які йому заважали виконати свій обов`язок щодо сплати страхового відшкодування.

Доказів на підтвердження викладених у відзиві форс-мажорних обставин у зв`язку з введенням військового стану в Україні та у зв`язку з військовою агресією суду не додано.

Відповідачем не доведено, що AT «СГ «ТАС» не здійснює свою діяльність або така діяльність обмежена, або доходи підприємства були відсутні або їх кількість не давала можливості здійснити розрахунок із позивачем.

Згідно із частиною другою статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 242 396, 24 грн.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини 1, 6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 2 423,96 грн судового збору.

Що стосується витрат на правничу допомогу, то позивач має право подати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, оскільки представник позивача звернувся з заявою в якій зазначив, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 354 ЦПК України, судя,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, як відшкодування, за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 161 479,91 грн, три відсотки річних у розмірі 13 236,73 грн, інфляційні втрати у розмірі - 67 679,84 грн, а всього 242 396,24 грн, а всього стягнути 242 396 (двісті сорок дві тисячі триста дев`яносто шість) гривень 48 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" судовий збір у розмірі 2 423 (дві тисячі чотириста двадцять три) гривні 96 копійок на користь держави Україна.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС", адреса місцезнаходження: м. Київ, просп. Перемоги, 65, .

Текст рішення виготовлено 12.11.2024 року.

Суддя Ю.О. Твердохліб