ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/7525/21 Номер провадження 22-ц/814/3280/24Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Ванда А.М.,

розглянувши у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ),

на ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 11 липня 2024 року, постановлену суддею Турченко Т.В. (повний текст складено 25 липня 2024 року),

у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ); заінтересована особа: Акціонерне товариство «Банк «Кліринговий дім»,

в с т а н о в и в:

05.08.2021 ОСОБА_1 звернулася в суд зі скаргою, у якій просила визнати протиправною бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі- Центральний ВДВС у м.Черкаси ЦМУМЮ (м.Київ)) щодо незняття арешту з квартири, яка належить їй після завершення виконавчого провадження; зняти арешт на належну їй квартиру, який накладений постановою державного виконавця від 17.07.2015.

В обґрунтування вимог скарги зазначає, що на примусовому виконанні Соснівського ВДВС Черкаського МУЮ перебував виконавчий лист №2-432/10 від 17.06.2010 про стягнення із неї на користь АБ «Кліринговий Дім» заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 723 030,00 грн.

Постановою державного виконавця Соснівського ВДВС Черкаського МУЮ від 30.11.2010 на її майно як боржника у ВП №38548084 було накладено арешт.

08.04.2015 виконавче провадження №38548084 завершено з підстав направлення для подальшого виконання до Центрального ВДВС у м.Черкаси ГТУЮ у Черкаській області.

08.05.2015 зазначений відділ виконавчої служби відкрив виконавче провадження №47503863, у межах якого також накладено арешт на належну їй квартиру АДРЕСА_1 .

У жовтні 2018 року вона як боржник добровільно сплатила кредитну заборгованість, про що стягувач надав їй довідку, в якій зазначив, що заборгованість анульована, та відкликав виконавчий лист. Водночас під час прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець арешт з її квартири не зняв.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 11.07.2024 скаргу задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо незняття арешту з квартири, яка належить ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , після завершення виконавчого провадження.

Знято арешт накладений на квартиру, що належить ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , який накладено 17.07.2015 постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 47503863, виданою 16.07.2015, видавник: Центральний відділ ДВС Черкаського міського управління юстиції, якою накладено арешт на квартиру у виконавчому провадженні ВП 47503863.

Стягнуто з Другого відділу державної виконавчої служби у м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції) на користь ОСОБА_1 судові витрати та витрати на правову допомогу в сумі 6 000,00 грн.

Ухвала районного суду вмотивована тим, що при закінченні виконавчого провадження у листопаді 2018 року державний виконавець всупереч статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», не вирішив питання про скасування арешту майна боржника та заборони його відчуження. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувачів, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Із указаною ухвалою не погодився в.о. начальника Другого ВДВС у м.Черкаси ЦМУМЮ (м.Київ) Купчина О.С. та оскаржила її в апеляційному порядку. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні скарги.

Зазначає, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження». не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання упродовж строків, установлених статтею 22 цього Закону. Відтак, указана норма Закону не передбачала зняття державним виконавцем арешту, накладеного на майно боржника, що відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №754/15469/16-ц від 01.08.2019. Зокрема, в контексті відсутності у матеріалах виконавчого провадження документів, підтверджуючих сплату боржником витрат виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Наголошує, що ВП №47503863 знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання, тоді як фактична відсутність указаного АСВП унеможливлює відновлення виконавчого провадження та проведення по ньому будь-яких виконавчих дій.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26.08.2024 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від03.09.2024.

14.10.2024 до Полтавського апеляційного суду надійшла заява в.о. начальника Другого ВДВС у м.Черкаси ЦМУМЮ (м.Київ) Купчин О.С. про розгляд справи без участі представника відділу.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, що з огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що на примусовому виконанні у ВДВС перебував виконавчий лист від 17.06.2010 за №2-432/10, виданий Орджонікідзевським районним судом м.Харкова, про стягнення із ОСОБА_1 на користь АБ «Кліринговий Дім» заборгованості у розмірі 2 723 030,00 грн. /а.с.6/

Постановою державного виконавця Соснівського ВДВС Черкаського МУЮ від 30.11.2010 у виконавчому провадженні №38548084 накладено арешт на майно ОСОБА_1 , зокрема на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ./а.с.6/.

08.04.2015 ВП №38548084 завершено на підставі п.10 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», в редакціях, що діяли на момент вчинення виконавчої дії. Указаний виконавчий документ надіслано для подальшого виконання до Центрального ВДВС у м.Черкаси ГТУЮ у Черкаській області./а.с.6/

08.05.2015 державний виконавець Центрального ВДВС Черкаського МУЮ відкрив виконавче провадження №47503863 з примусового виконання виконавчого листа від 17.06.2010 за №2-432/10, у межах якого постановою від 16.07.2015 наклав арешт на все майно боржника, зокрема на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ./а.с.53,54/.

31.10.2018 АТ «Кліринговий Дім» повідомив ОСОБА_1 листом №02-04/3268 у тім, що на підставі рішення правління АБ «Кліринговий Дім» від 26.10.2018 за №142 анульовано залишок заборгованості за кредитним договором від 30.05.2008 за №060110/23-2008./а.с.7/

26.11.2018, на підставі письмової заяви стягувача АБ «Кліринговий Дім» про повернення виконавчого листа без подальшого виконання, державний виконавець прийняв постанову про повернення виконавчого листа, з посиланням на пункт 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»./а.с.57-58/

Згідно з інформацією, розміщеною на сайті АСВП, виконавче провадження №47503863 станом на дату звернення до суду завершено./а.с.9/

За повідомленням начальника Соснівського ВДВС у місті Черкаси ЦМУМЮ (м.Київ) на адвокатський запит матеріали виконавчого провадження №47503863 знищені.

Задовольняючи скаргу, районний суд виходив із того, що за змістом статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ є підставою для закінчення виконавчого провадження. Між тим, при закінченні виконавчого провадження у листопаді 2018 року, всупереч положенням статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем не було вирішено питання про скасування арешту майна боржника та заборони його відчуження.

Таким чином, упродовж тривалого часу (більше чотирьох років) після завершення виконавчого провадження та повернення стягувачу виконавчого листа існує обтяження належної скаржнику власності у вигляді його арешту та заборони щодо вільного розпорядження.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999 (далі - Закон №606-ХІV), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону №606-ХІV виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 11 Закону №606-ХІV).

Відповідно до частини першої статті 57 Закону №606-ХІV, у редакції від 06.06.2015, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, серед іншого, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (пункт 3 частини другої статті 57 Закону №606-ХІV).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, в редакції від 10.11.2018, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина 5 статті 37 Закону №1404-VIII).

Натомість, повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, окремо регламентовано пунктом 10 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII та є підставою закінчення виконавчого провадження.

Отже, повернення виконавчого листа стягувачу за його заявою та повернення виконавчого листа на вимогу суду чи іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, - за наслідками є різними. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову.

При постановленні оскаржуваної ухвали поза увагою районного суду залишився той факт, що постановою державного виконавця від 26.11.2018 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII, що виключає підстави застосування наслідків повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, визначених статтею 40 цього Закону, зокрема, зняття арешту з майна.

Вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначено частиною 4 статті 59 Закону №1404-VIII, серед яких також відсутнє отримання виконавцем письмової заяви стягувача про повернення виконавчого провадження.

За встановлених фактичних обставин твердження скаржника про протиправну бездіяльність Центрального ВДВС у м.Черкаси ЦМУМЮ (м.Київ) щодо незняття арешту з належної їй квартири, не ґрунтуються на законі, а такі дії є правомірними. Отже, в цій частині доводи апеляційної скарги суб`єкта оскарження знайшли своє підтвердження.

Відтак, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 59 Закону №1404-VIII, за змістом якої у всіх інших випадках (не охоплених частиною 4 наведеної норми) арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пунктах першому, другому постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України (п.5 постанови Пленуму).

Згідно частини першої статті 447 ЦПК України (розділ VII ЦПК) саме сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У справі, що переглядається, установлено, що на дату звернення ОСОБА_1 до суду зі скаргою на дії ВДВС будь-яких боргових зобов`язань у виконавчих провадженнях №47503863 та №38548084 скаржниця не має, як і інших виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів, у тому числі витрат виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

За повідомленням начальника Соснівського ВДВС у м.Черкаси ЦМУМЮ (м.Київ) на адвокатський запит матеріали виконавчого провадження №38548084 знищені.

Із огляду на викладене, установивши обставини закінчення виконавчого провадження, після чого особа боржника втрачає такила статус, а також факт знищення матеріалів виконавчого провадження та відсутність законних підстав для їх відновлення, колегія суддів дійшла висновку, що майнові права ОСОБА_1 , власника арештованого майна, не можуть бути захищені у спосіб оскарження бездіяльності ВДВС, та мають розглядатися в порядку позовного провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню із постановленням нового рішення про відмову в задоволенні скарги.

Згідно зі ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) підлягає стягненню судовий збір за подачу касаційної скарги у розмірі 2 684,00 грн. та за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 028,00 грн., а всього 5 712,00 грн./а.с.92, 216/

Керуючись ст.ст.367, 368, 369, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с та н о в и в:

Апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 11 липня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) судовий збір у розмірі 5 712,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.11.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак