Справа № 462/5298/23
Провадження № 2/463/821/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судових засідань: Онишкевича О.І.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановив:

позивач звернувся до Залізничного районного суду м. Львова з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 17 липня 2018 року яка складається з: 51419,16 гривень заборгованості за кредитом, 11135,88 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом, а також судових витрат у розмірі 2684 гривень судового збору.

Позов мотивує тим, що 17 липня 2018 року між сторонами було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг і ознайомлення з умовами кредитування та підписання паспорту кредиту, відповідно до якого отримала відновлювальну кредитну лінію з кредитним лімітом 95000 гривень, який в подальшому було зменшено до 52260 гривень, кредитну картку номер НОМЕР_1 , тип «World Black Edition». Відповідач користувалася кредитним лімітом, що стверджується випискою по рахунку. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір заборгованості останньої. Як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст. 615, 629, 1050, 1054 ЦК України.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14 липня 2023 року справу передано за підсудністю на розгляд Личаківського районного суду м. Львова.

Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 12 лютого 2024 року, автоматизованою системою документообігу суду відповідно для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л.

Ухвалою суду від 13 лютого 2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) осіб.

В судовому засіданні 12 червня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 , що діє на підставі довіреності №8572-К-О від 15 серпня 2024 року, позов підтримав з мотивів викладених в ньому та подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно з якою просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором №б/н від 17 липня 2018 року в розмірі 57555,04 гривень (51419,16 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 51419,16 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту, 6135,88 гривень - заборгованість за простроченими відсотками), а також понесені позивачем судові витрати.

17 червня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 подав до суду письмові пояснення, відповідно до яких просить задовольнити позовні вимоги, оскільки між сторонами виникли кредитні правовідносини, які стороною відповідача не заперечуються та не оскаржуються умови кредитного договору. В підтвердження користування відповідачем кредитними коштами, посилається на виписку по рахунку відповідача, яка на його думку доводить підставність заявлених до відповідача вимог.

1 липня 2024 року до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача ОСОБА_3 , що діє на підставі довіреності №6450-К-Н-О від 27 лютого 2024 року, про зменшення розміру позовних вимог, згідно з якою просить стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором №б/н від 17 серпня 2018 року, в розмірі 55555,04 гривень (51419,16 гривень - заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 51419,16 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4135,88 гривень заборгованість за простроченими відсотками), а також понесені позивачем судові витрати.

В судовому засіданні 11 вересня 2024 року у вступному слові відповідач ОСОБА_2 визнала, що отримувала кредит, однак вказала, що на даний час не має можливості погасити борг, просила розтермінувати їй тіло кредиту та зменшити відсотки.

Ухвалою суду від 11 вересня 2024 року витребувано в Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України інформацію про доходи ОСОБА_2 за період останніх трьох років до дня виконання даної ухвали суду.

30 вересня 2024 року на адресу суду з Державної податкової служби України надійшли відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми нарахованих та виплачених доходів за період 1 кварталу 2021 року по 2 квартал 2024 року ОСОБА_2 .

В судовому засіданні 11 жовтня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 підтримав позов в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором №б/н від 17 серпня 2018 року, в розмірі 55555,04 гривень (51419,16 гривень - заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 51419,16 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4135,88 гривень заборгованість за простроченими відсотками).

Відповідач в судовому засіданні 11 жовтня 2024 року додаткових пояснень до раніше наданих не надала.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У ч. 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частинами 1-3 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За правилами ст.ст. 1050,1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судовим розглядом встановлено, що 17 липня 2018 року між сторонами було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг і ознайомлення з умовами кредитування та підписання паспорту кредиту, відповідно до якого отримала відновлювальну кредитну лінію з кредитним лімітом 95000 гривень, який в подальшому було зменшено до 52260 гривень, кредитну картку номер НОМЕР_1 , тип «Master Card Platinum», термін дії 07/19, та в подальшому отримала наступні картки 473031, тип «World Black Edition», термін дії 06/22, 848174, тип «World Black Edition», термін дії 02/24.

В судовому засіданні відповідач підтвердила підписання з позивачем кредитного договору та вказала, що на такому знаходиться її підпис (а.с. 24-27).

Підписаним договором між сторонами погоджено строк дії такого 240 місяців, процентну ставку та повідомлено відповідача про орієнтовну загальну вартість кредиту (а.с. 26, 27).

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач користувалася кредитним лімітом, що стверджується випискою по рахунку та зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, остання має заборгованість в розмірі 55555,04 гривень, з яких 51419,16 гривень заборгованість за тілом кредиту, 4135,88 гривень заборгованість за простроченими відсотками, що стверджується розрахунком заборгованості.

Згідно з вимогами ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи те, що відповідач не виконала умов кредитного договору №б/н від 17 липня 2018 року, не надала доказів відсутності заборгованості перед позивачем, альтернативного розрахунку такої не представила, не заперечили з приводу отримання кредиту, а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 55555,04 гривень. При цьому суд вважає, що відсутні підстави для зменшення відсотків за користування кредитними коштами, оскільки судовим розглядом встановлено, що такі між сторонами були погоджені при підписані кредитного договору, підписання якого відповідач підтвердила в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі 2684 гривні.

Вирішуючи питання розстрочки виконання рішення суду за клопотанням відповідача, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 1, 3, 4 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед.

Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

В той же час, згідно з ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року №8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.

Водночас відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 4 червня 2019 року в справі №916/190/18.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, заявник стверджує, що можливості сплатити розмір заборгованості в повній мірі на даний час не має, просить суд врахувати її скрутне матеріальне становище, те, що на даний час є безробітною, має на утриманні малолітню дитину.

З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми нарахованих та виплачених доходів за період 1 кварталу 2021 року по 2 квартал 2024 року ОСОБА_2 вбачається, що дохід останньої становив: в 2021 році 25126,18 гривень, в 2022 році 11180 гривень, в 2023 році 10320 гривень, в першому кварталі 2024 року 1720 гривень.

Проаналізувавши обставини справи, наведені сторонами доводи, враховуючи бажання боржника повернути заборгованість стягувачу, шляхом розстрочення виконання судового рішення, відсутність в судовому засіданні будь-яких висловлених заперечень зі сторони позивача щодо розстрочки виконання рішення суду, суд вважає за можливе клопотання відповідача задовольнити та розстрочити виконання рішення суду на дванадцять місяців, шляхом сплати протягом перших одинадцяти місяців по 4629,58 гривень та в дванадцятому місяці 4629,66 гривень.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 265, 273, 274, 435 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 55555 (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 04 (чотири) копійки, а також судові витрати в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні судового збору.

Клопотання відповідача ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення суду задовольнити.

Розстрочити виконання рішення суду за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 55555 (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 04 (чотири) копійки на 12 (дванадцять) місяців з дня набрання рішенням законної сили, шляхом сплати ОСОБА_2 в користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» протягом перших одинадцяти місяців по 4629 (чотири тисячі шістсот двадцять дев`ять) гривень 58 (п`ятдесят вісім) копійок та в дванадцятому місяці 4629 (чотири тисячі шістсот двадцять дев`ять) гривень 66 (шістдесят шість) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570.

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя: Стрепко Н.Л.