Гайворонський районний суд Кіровоградської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 385/1136/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2024 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Панасюка І.В.,

з участю секретаря судового засідання Стародуба В.В.,

представника позивача адвоката Волошина М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Гайворонська міська рада про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Гайворонська міська рада про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя.

Позов мотивований тим, що 23.08.1980 pоку позивач зареєстрував з відповідачкою ОСОБА_2 , шлюб, який 26.09.2022 року рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області розірвано.

Після розірвання шлюбу, відповідачка ОСОБА_2 , фактично вигнала позивача із будинку, де вони були зареєстровані та проживали.

Спільної мови щодо поділу спільно нажитого майна за період їхнього шлюбу, вони не досягли.

Квартиру у власність відповідачка ОСОБА_2 , отримала внаслідок її приватизації, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ.

Разом із відповідачкою ОСОБА_2 , працювали на заводі «Актан». Власного житла не мали, тому проживали та були зареєстровані у будинку батьків відповідачки.

По місцю роботи, разом із відповідачкою ОСОБА_2 , писали заяви щодо постановки їх на квартирний облік з метою отримання квартири.

Завод «Актан», на той час, як суб`єкт державної власності, по АДРЕСА_1 , будував багатоквартирний будинок для своїх працівників.

У 2000 році, керівництвом заводу, особам, які стояли на квартирному обліку з метою отримання квартири, з метою оперативного завершення будівництва будинку, було запропоновано долучитись до будівельних робіт у згадуваному багатоквартирному будинку.

Їм з відповідачкою ОСОБА_2 , була виділена однокімнатна квартира під АДРЕСА_2 у даному будинку. Беручи відпустку, а також у інший вільний від роботи час, позивач проводив штукатурні на інші роботи у виділеній їм квартирі.

Після завершення ремонтних робіт в даній квартирі, оформленням документів щодо приватизації даної квартири, займалась на той час його дружина відповідачка ОСОБА_2 . Він був впевнений у тому, що з оформленням документів усе гаразд, і цим питанням ніколи не цікавився.

Про те, що у свідоцтві про право власності на дану квартиру, він не зазначений, як співвласник, як член сім`ї, йому не було відомо. Дане свідоцтво йому відповідачка ОСОБА_2 , ніколи не показувала.

Просить суд, однокімнатну квартиру, загальною площею 32,20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , визнати спільною сумісною власністю подружжя, як такої, що придбана за час перебування ОСОБА_1 в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 та стягнути судові витрати з відповідачів.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав зазначених в ньому та просили суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позовної заяви та підтримала поданий нею відзив.

Відповідач ОСОБА_3 та представник третьої особи Гайворонської міської ради в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

23.08.1980 року Гайворонським відділом ЗАГС Кіровоградської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. 26.09.2022 року рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області даний шлюб розірвано (а.с. 9-10).

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 27.10.2009 року №1260, вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 була оформлена на праві приватної власності за ОСОБА_2 Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с. 15).

Згідно інформації наданої відділом надання адміністративних послуг (ЦНАП) Гайворонської міської ради, №103 від 21.05.2024 року вбачається, що на даний час власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 є відповідач ОСОБА_3 (а.с. 200).

Частиною першою статті 57 СК України передбачено, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час перебування у шлюбі, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі змістом статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно статей 1-3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об`єктів приватизації належать, зокрема квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму. Приватизація здійснюється шляхом, зокрема безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

За змістом наведеного, власником приватизованого житла стає особа (особи), яка в установленому законом порядку взяла участь у його приватизації.

Статтею 61 СК України визначено об`єкти спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частин першої-четвертої цієї статті об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Законом України «Про внесення змін до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» № 2913-VI від 11 січня 2011 року, який набрав чинності 08 лютого 2011 року, вказану правову норму було доповнено частиною п`ятою, згідно з якою об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним з подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Законом України «Про внесення змін до СК України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» № 4766-VІ від 17 травня 2012 року, який набрав чинності з 13 червня 2012 року, частину п`яту статті 61 СК України було виключено. Натомість кодекс було доповнено, зокрема пунктом 4 частини першої статті 57 СК України, згідно з яким житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Отже, з урахуванням наведених змін до СК України, правовий режим приватизованого житла змінювався. При цьому лише в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно житло, набуте одним з подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, визнавалося спільною сумісною власністю подружжя. В інші періоди дії Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» таке житло переходило у власність лише того з подружжя, який брав участь у приватизації.

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 27.10.2009 року №1260, квартира за адресою: АДРЕСА_3 , була оформлена на праві приватної власності за ОСОБА_2

Квартира приватизована нею згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому не може бути предметом визнання спільною сумісною власністю подружжя, як такої, що придбана за час перебування ОСОБА_1 в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене судом не вирішується питання про застосування строку позовної давності за заявою відповідачки.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , як такої, що придбана за час перебування ОСОБА_1 в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , задоволенню не підлягають.

Частиною першою ст. 141 ЦПК України, встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, згідно ст. 141 ЦПК України, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати.

Керуючись: ст.ст. 60, 63, СК України, ст.ст. 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Гайворонська міська рада про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ігор ПАНАСЮК

Дата документа 24.06.2024