Справа № 638/3121/24
Провадження № 2/638/3222/24

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого Аркатової К.В.,

за участі секретар судового засідання Аркатової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Мозгової Оксани Анатоліївни до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», у порядку Закону України «Про захист прав споживачів», про стягнення пені та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2024 року адвокат Мозгова О.А. звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до АТ КБ «Приват Банк» про захист прав споживачів, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 безпідставно списані з банківського рахунку № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 89,39 євро, що за курсом НБУ станом на 19 лютого 2024 року становило 3655 грн. 33 коп., пеню в сумі 131,74 євро, що за курсом НБУ станом на 19 лютого 2024 року становило 5387 грн. 10 коп. Крім того, представник позивача просила стягнути з відповідача на користь свого довірителя моральну шкоду в розмірі 20000 грн., та судові витрати з надання професійної правничої допомоги в розмірі 24850 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

ОСОБА_1 з 2019 року є клієнтом АТ КБ «Приватбанк», а саме: є власником банківської картки № НОМЕР_2 та додаткової картки № НОМЕР_3 відповідно до рахунку відкритого в АТ КБ «Приватбанк». На вказаному рахунку станом на 06 квітня 2022 року знаходилось 32740,00 євро.

У період часу з 07 квітня 2022 року по 12 квітня 2022 року з її валютного рахунку без її згоди та відома списані кошти у сумі 1270 євро.

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про зобов`язання повернення коштів. Просила зобов`язати АТ КБ «Приватбанк»:

- повернути ОСОБА_1 безпідставно списані з банківського/ карткового рахунку № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 970 євро, що станом на день подання позову становить 35443,80 грн., шляхом їх відновлення на картковому рахунку № НОМЕР_2 ;

- зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_1 безпідставно списані з банківського/карткового рахунку № НОМЕР_3 грошові кошти в сумі 300 євро, що станом на день подання позову становить 10962 грн шляхом їх відновлення на картковому рахунку № НОМЕР_3 ;

- судові витрати покласти на відповідача;

- стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2023 року по справі 638/5191/22 у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про зобов`язання повернення коштів задоволено. Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_1 безпідставно списані з банківського/карткового рахунку № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 970 євро, що станом на день подання позову становить 35443,80 грн шляхом їх відновлення на картковому рахунку № НОМЕР_2 . Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_1 безпідставно списані з банківського/карткового рахунку № НОМЕР_3 грошові кошти в сумі 300 євро, що станом на день подання позову становить 10962 грн шляхом їх відновлення на картковому рахунку № НОМЕР_3 . Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави 2481 грн за подачу позову та апеляційної скарги.

02 січня 2024 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Касаційного цивільного суду з касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року. Ухвалою від 08 січня 2024 року Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду відмовив у відкритті касаційного провадження.

У первісних позовних вимогах представник позивача зазначила, що станом на день звернення до суду (19 лютого 2024 року) постанову Харківського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року відповідачем виконано не було.

Надалі, у зв`язку з неправомірним безпідставним списанням з рахунків позивача валютних коштів банківський/картковий рахунок № НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) заблокований власником. У подальшому, в зв`язку з закінченням строку дії був здійснений перевипуск картки на № НОМЕР_4 ( НОМЕР_1 ). Зазначена картка також заблокована позивачем.

Крім того, адвокат Мозгова О.А. просить стягнути на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20000 грн., посилаючись на зазнання довірителем незручностей у зв`язку з неможливістю користуватися грошовими коштами протягом тривалого часу, а також отриманням відмови відповідача розв`язати спірну ситуацію позасудовим способом, витратою особистого часу на звернення до суду та правоохоронних органів, у зв`язку з неможливістю захистити порушене право споживача, що негативно позначилося на її психологічному та фізичному стані та призвело до моральних страждань.

Стосовно витрат на професійну правничу допомогу представник вказує, що на виконання договору, укладеному між ОСОБА_1 та адвокатом Мозговою О.А. , останньою здійсненні наступні види адвокатської діяльності: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Вказані види адвокатської діяльності передбачені ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та є необхідними та достатніми для звернення до суду з цім позовом. Орієнтовна приблизна вартість судових витрат складає 24850 грн., з яких: за складання позовної заяви 7100 грн., за складання відповіді на відзив 7100 грн., за участь в судових засіданнях (орієнтовно 3 засідання) 11700 грн.

Представник позивача звертається до суду у порядку закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про платіжні послуги», з вказаними вище матеріальними вимогами.

Ухвалою суду від 26 лютого 2024 року провадження по справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

05 квітня 2024 року через електронний сервіс «Електронний суд» представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій адвокат просить суд залишити без розгляду позовну вимогу, щодо стягнення з АТ КБ «Приватбанк» пені на користь ОСОБА_1 в сумі 89,39 євро. Представник позивача просить уточнити позовні вимоги та стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 , пеню в сумі 134,51 євро, що по курсу НБУ станом на 04 квітня 2024 становить 5684,97 грн., стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 20000 грн, судові витрати покласти на відповідача, а також стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу.

05 квітня 2024 року засобами електронного поштового зв`язку представником відповідача ОСОБА_2 направлено відзив на позовну заяву, в якому представник зазначив наступне.

Підписавши анкету-заяву про відкриття поточного рахунку і приєднання до умов та правил надання послуг від 06 червня 2019 року, позивач тим самим уклала з відповідачем договір, який відповідно до статті 634 ЦК України є договором приєднання. Відповідно до анкети-заяви, підписаної ОСОБА_1 06 червня 2019 року, позивачка погодилась на укладення договору та з Умовами та правилами надання банківських послуг АТ КБ «Приват Банк», які розміщені на офіційному сайті за адресою: www.privatbank.ua/terms.

Відповідно до п. 2 ст. 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

Згідно з п. 1.1.3.1.5 умов та правил надання банківських послуг, клієнт доручає банку списання грошових коштів із своїх рахунків, відкритих у валюті платіжного ліміту, в межах сум, які підлягають сплаті банку по цьому договору, при настанні строку платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у випадку настання строку платежів по іншим договорам клієнта в розмірі, встановленому цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Банк провадить списання коштів у грошові одиниці України з рахунку клієнта в розмірі еквівалентом сумі заборгованості по договору.

Пунктом 2.1.2.5.2 умов передбачено, що при настанні термінів платежу за наданими банком клієнту кредитами та / або кредитними лімітами, або за кредитами, за якими клієнт є поручителем, клієнт доручає банку списувати грошові кошти, які розміщені на банківських рахунках, в межах сум, що підлягають сплаті банку (здійснювати договірне списання). Списання грошових коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку.

Представник відповідача зауважує, що списані 28 грудня 2023 року з рахунку клієнта кошти у сумі 89,39 євро, повернуті клієнту на його рахунок: «Повернення платежу /DID= НОМЕР_5 /ПОВЕРНЕННЯ ПОГАШЕННЯ ВIД 2023-12-28 НК 6876608 89.39». Крім того, згідно з постановою Харківського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року, повернуто суму списаних коштів про що клієнта повідомлено відповідним листом від 29 березня 2024 року.

Щодо стягнення пені представник відповідача зазначає, що позивачкою невірно розраховано розмір пені, оскільки вартість послуги за один день становить 0,1 % від суми списаних коштів розміщених на рахунку.

1. розмір пені становить: сума заборгованості 1270,00 євро, період нарахування з 29.11.2023 року по 19.02.2024 року, кількість днів 83 1270 х 0,10 % х 83 = 105,41 євро; сума пені, відповідно п. 9 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» 105,41 євро;

2. сума заборгованості 89,39 євро, період нарахування з 28.12.2023 року по 19.02.2024 року кількість днів 53 89,39 х 0,10 % х 53 = 4,74 євро. Сума пені, відповідно п. 9 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» - 4,74 Євро.

Загальна сума пені, розрахована відповідачем: 105,41 + 4,74 = 110,15 євро.

Стосовно стягнення моральної шкоду ОСОБА_2 вказує, що підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є цивільне правопорушення, структурними елементами якого є чотири складові: 1) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; 2) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; 3) причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; 4) вини заподіювача шкоди (за винятками, встановленими чинним законодавством України). Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Але, якими фактичними даними підтверджуються вказанні страждання та як вони впливають на життя позивача, який причинний зв`язок між діями банка і переживаннями позивача залишається незрозумілим. В позовній заяві відсутні підтвердження факту спричинення позивачеві моральних чи фізичних страждань, за яких обставинах чи якими діями (бездіяння) вони спричинені, відсутні факти, які підтверджують це, а також докази погіршення стану здоров`я та підтвердження морального страждання позивача, з чого при цьому він виходить при визначенні саме такого розміру моральної шкоди, з яких міркувань позивач виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення спору.

Отже, на думку представника відповідача, вимоги позивача щодо стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди є безпідставними і необґрунтованими.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача зазначає, що матеріали справи не містять підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, та акцентує увагу на не співмірності фактичних витрат із заявленими в позові.

Представник позивача адвокат Мозгова О.А. за допомогою електронного сервісу «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача до суду не прибув, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений своєчасно та належним чином.

Технічна фіксація судового розгляду не здійснювалась на підставі положень статті 247 ЦПК України.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, врахувавши позиції сторін, дійшов наступних висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

З наданих доказів, суд вбачає, що позивач ОСОБА_1 є власником банківської картки № НОМЕР_2 та додаткової картки № НОМЕР_3 відповідно до рахунку відкритого в АТ КБ «Приватбанк». На вказаному рахунку станом на 06 квітня 2022 року знаходилось 32740,00 євро. Вказане не спростовано відповідачем.

Так, у період часу з 07 квітня 2022 року по 12 квітня 2022 року з валютного рахунку позивача без згоди та відома останньої списані кошти у сумі 1270 євро.

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про зобов`язання повернення коштів. Просила зобов`язати АТ КБ «Приватбанк»: повернути ОСОБА_1 безпідставно списані з банківського/ карткового рахунку № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 970 євро, що станом на день подання позову становить 35443,80 грн., шляхом їх відновлення на картковому рахунку № НОМЕР_2 ; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_1 безпідставно списані з банківського/карткового рахунку № НОМЕР_3 грошові кошти в сумі 300 євро, що станом на день подання позову становить 10962 грн шляхом їх відновлення на картковому рахунку № НОМЕР_3 ; судові витрати покласти на відповідача; стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2023 року по справі 638/5191/22 у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про зобов`язання повернення коштів задоволено. Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_1 безпідставно списані з банківського/карткового рахунку № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 970 євро, що станом на день подання позову становить 35443,80 грн шляхом їх відновлення на картковому рахунку № НОМЕР_2 . Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_1 безпідставно списані з банківського/карткового рахунку № НОМЕР_3 грошові кошти в сумі 300 євро, що станом на день подання позову становить 10962 грн шляхом їх відновлення на картковому рахунку № НОМЕР_3 . Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави 2481 грн за подачу позову та апеляційної скарги.

02 січня 2024 року АТ КБ «Приватбанк» звертався до Касаційного цивільного суду з касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року. Ухвалою від 08 січня 2024 року Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду відмовив у відкритті касаційного провадження.

Суд зазначає, що у відповідності до заяви про уточнення позовних вимог адвокат Мозгова О.А. зазначила, що постанова Харківського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року виконана відповідачем. Крім того, на підтвердження виконання відповідачем постанови апеляційного суду матеріали справи містять лист АТ КБ «Приват Банк» від 22 березня 2024 року на ім`я позивача, відповідно до якого банком на карту ОСОБА_1 повернуто 54223 грн. 45 коп. та автоматичну списану суму в розмірі 89,39 євро.

Враховуючи зазначене вище, суд вважає за необхідне залишити позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 89,39 євро без розгляду, у відповідності до заявлених адвокатом Мозговою О.А. уточнених позовних вимог.

Стосовно стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Поняття моральної шкоди (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається ст. 23 ЦК України.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових прав, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 року (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом чи/або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відшкодування моральної шкоди це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загально соціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення у неї негативних психічних станів і процесів, викликаних приниженням її гідності внаслідок цього порушення

Право на відшкодування моральної шкоди закріплено і в Конституції України, згідно з якою громадяни мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди: завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням недостовірної інформації про громадянина та членів його сім`ї; завданої громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади; завданої безпідставним засудженням громадян; завданої фізичним і юридичним особам актами і діями, які визнані Конституцією Судом неконституційними.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.

Виходячи з аналізу ст. 1167 ЦК України, зобов`язання з відшкодування моральної шкоди виникає за наявності: моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювана шкоди; причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вини заподіювана шкоди.

Відповідно до положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду.

Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту.

Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

В уточненій позовній заяві представник позивача зазначає, що моральна шкода завдана ОСОБА_1 у зв`язку з неможливістю користуватися грошовими коштами протягом тривалого часу, а також отриманням відмови відповідача розв`язати спірну ситуацію позасудовим способом, витратою особистого часу на звернення до суду та правоохоронних органів, а також у зв`язку з неможливістю захистити порушене право споживача, що негативно позначилося на її психологічному та фізичному стані та призвело до моральних страждань.

Таким чином суд, аналізуючи викладене вище, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування завданої моральної шкоди позивачу є обґрунтованими та знайшли підтвердження в матеріалах судової справи, тому підлягають частковому задоволенню, та стягненню на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5000 (п`яти тисяч) грн 00 коп.

Суд враховує глибину фізичних та душевних страждань, завданих ОСОБА_1 , наявність перешкод у реалізації своїх прав, у зв`язку з неможливістю останньою користуватися грошовими коштами протягом тривалого часу, а також витратою особистого часу на звернення до суду та правоохоронних органів, а також у зв`язку з неможливістю захистити порушене право споживача, що негативно позначилося на її психологічному та фізичному стані та призвело до моральних страждань.

Моральні страждання позивача виявились у душевних переживаннях та у хвилюванні через необхідність звернення до суду задля повернення власних коштів (безпідставно списаних з валютного рахунку), а також позивач була змушена докладати додаткових зусиль для поновлення своїх прав, оскільки, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 довелось прикладати зусиль для відновлення своїх порушених прав, шляхом звернення до суду із позовом про стягнення стягнутих коштів без правової підстави.

Стосовно стягнення пені суду зазначає наступне.

Позивач керуючись п. 9 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги», згідно з заявою про уточнення позовних вимог, просить стягнути з відповідача пеню у сумі 134,51 євро, надаючи наступні розрахунки:

1.сума заборгованості 300 євро дата операції 07.04.2022 року

період нарахування з 19.02.2023 року по 20.03.2024 року кількість днів 390

300 x 0,10% x 390 = 117 євро

Сума пені, відповідно п. 9 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» - 30,00 Євро;

2.сума заборгованості 300 євро дата операції 08.04.2022 року

період нарахування з 19.02.2023 року по 20.03.2024 року кількість днів 390

300 x 0,10% x 390 = 117 євро

Сума пені, відповідно п. 9 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» - 30,00 євро

3.сума заборгованості 300 євро дата операції 09.04.2022 року

період нарахування з 19.02.2023 року по 20.03.2024 року кількість днів 390

300 x 0,10% x 390 = 117 євро

Сума пені, відповідно п. 9 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» - 30,00 євро

4.сума заборгованості 370 євро дата операції 12.04.2022 року

період нарахування з 19.02.2023 року по 20.03.2024 року кількість днів 390

300 x 0,10% x 390 = 144,30 євро

Сума пені, відповідно п. 9 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» - 37,00 євро

5.сума заборгованості 89,39 євро дата операції 28.12.2023 року

період нарахування з 28.12.2023 року по 21.03.2024 року кількість днів 84

300 x 0,10% x 84 = 7,51 євро

Сума пені, відповідно п. 9 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» - 7,51 євро

Таким чином, загальний розмір пені 134,51 євро.

Відповідно до п. 9 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» у разі виконання помилкової платіжної операції на рахунок неналежного отримувача надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення помилки переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції отримувачу, а також сплатити йому пеню в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення від дня завершення помилкової платіжної операції до дня переказу коштів на рахунок отримувача, але не більше 10 відсотків суми платіжної операції.

Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком пені, вважає його здійсненим у відповідності до положень Закону України «Про платіжні послуги».

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Зважаючи на вказану матеріальну норму щодо спеціальної позовної давності, суд не вбачає підтверджень доводам, вказаним відповідачем у відзиві щодо неправильного розрахунку пені позивачем, яка, на думку представника відповідача має розраховуватись з 29 листопада 2023 року (дата ухвалення постанови Харківського апеляційного суду по справі № 638/5191/22).

Даний позов подано до суду 19 лютого 2024 року, розрахунок пені здійснено за період з 19 лютого 2023 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги (уточненої) про стягнення пені в повному обсязі.

Щодо стягнення судових витрат на професійну правову (правничу) допомогу.

Позивач просить стягнути з відповідача 24850 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 зазначеного Закону договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 вищевказаного Закону встановлено, що представництво це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 вказаного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 вказаного Закону).

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Верховний Суд у постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат:

1) їх дійсність;

2) необхідність;

3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268, від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Інтереси відповідача ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції представляла адвокат Мозгова Оксана Анатоліївна на підставі договору № 06/22 про надання правової (правничої) допомоги від 01 травня 2022 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2106, ордеру серії АХ № 1101182.

Згідно з пунктом 4.3. укладеного між адвокатом Мозговою О.А. та її довірителем (клієнтом, позивачем) ОСОБА_1 розмір гонорару адвоката встановлюється сторонами у розмірі мінімальних (рекомендованих) ставок гонорару + 20 % (розміщених на сайті Ради адвокатів Харківської області за посиланням: http://www/advokat/org/ua або НААУ, даючих на дату надання допомоги).

Позивач зазначає наступні витрати на професійну правничу допомогу:

- складання позовної заяви: 7100 грн.,

- складання відповіді на відзив: 7100 грн.,

- участь у судових засіданнях: 11700 грн. (за погоджені потенційні 3 засідання)

Загальна сума: 24850 грн.

На електронному порталі Ради адвокатів Харківської області за посиланням: http://www/advokat/org/ua, вказані рекомендовані ставки за адвокатські послуги, серед яких, зокрема:

- розмір адвокатського гонорару за складання позовної заяви у спорі майнового характеру (за правилами ЦПК України) від 1 розміру мінімальної заробітної плати, що станом на день подання позову складало від 7100 грн. (у відповідності до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»);

- розмір адвокатського гонорару за складання відповіді на відзив у спорі майнового характеру (за правилами ЦПК України) від 0,5 розміру мінімальної заробітної плати, що станом на день подання позову складало 3550 грн. (у відповідності до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»);

- розмір адвокатського гонорару за участь в суді першої інстанції у спорі майнового характеру (за правилами ЦПК України) від 3 розмірів мінімальної заробітної плати + 0,5 розміру мінімальної заробітної плати за судодень (у відповідності до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»);

Рекомендації ставок адвокатського гонорару прямо корелює погодженими між позивачем та адвокатом умовами надання професійної правничої допомоги.

Проте, суд, при вирішення питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу, зобов`язаний, окрім договірних засад між адвокатом та його клієнтом, керуватися загальними правовими засадами цивільного судочинства, а також вимогами процесуального закону.

Так, враховуючи категорію та складність справи, ціну позову, фактично витрачений час на надання правничої допомоги, та проміжок часу безпосереднього судового розгляду, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявленої позивачем вимоги про стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн., які, в свою чергу, підлягають стягненню пропорційно, у відповідності до положень частини другої статті 141 ЦПК України.

Статтею 6 Конвенції проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Аналогічний принцип закріплено й у національному законодавстві, а саме ст. 2 ЦПК України, згідно з якою завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною другою вказаної статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17.

Таким чином, детально дослідивши кожен доказ окремо та всі докази в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Враховуючи, що позивач звернулася до суду в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», та звільнена від сплати судового збору на підставі статті 22 вказаного Закону України, суд, зважаючи на наявність доказів та підстав для часткового задоволення позову, керуючись положеннями статті 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 23, 526, 614, 1054, 1066, 1068, 1071, 1073, 1166, 1167 ЦК України, Законом України «Про платіжні послуги», Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 268, 274-279, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов представника ОСОБА_1 адвоката Мозгової Оксани Анатоліївни до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», у порядку Закону України «Про захист прав споживачів», про стягнення пені та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , пеню в сумі 134,51 євро, що за курсом НБУ станом на 04 квітня 2024 року становить 5684 (п`ять тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн. 97 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Позовну вимогу про стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , безпідставно списаних з банківського рахунку НОМЕР_1 грошових коштів в сумі 89,39 євро залишити без розгляду.

Стягнути з Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3680 (три тисячі шістсот вісімдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», , на користь держави судовий збір в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України за веб-адресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Повний текст рішення складено 11 листопада 2024 року.

Головуючий