КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Коваленко І.І.
Єдиний унікальний номер справи № 754/9653/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2024року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

секретар - Кролівець О.В.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Деснянського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 17 липня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо незняття арешту з майна боржниці під час виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 липня 2005 року.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо незняття арешту з майна боржниці під час виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 липня 2005 року.

Скаргу обґрунтовувала тим, що 04 липня 2005 року Деснянський районний суд м. Києва ухвалив рішення, яким стягнув солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Кредитної Спілки «Сімейна позика» заборгованість за договором кредиту у розмірі 13131,01 грн, а також витрати по сплаті державного мита в розмірі 131,03 грн.

Деснянський районний суд м. Києва 06 вересня 2005 року видав виконавчий лист № 2-5280 про стягнення з ОСОБА_3 на користь КС «Сімейна спілка» коштів у сумі 13131,01 грн.

У 2006 році державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Степенко Ольга Леонідівна наклала арешт на майно ОСОБА_4 (постанова від 13 січня 2006 року серія АЕ 699683, що була затверджена начальником 23 січня 2006 року).Арешт був зареєстрований у Реєстрі заборон відчуження нерухомого майна 30 січня 2006 року (реєстраційний номер 2829364).

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_6 (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 від 30 травня 2018 року).

Скаржниця вказувала, що 18 червня 2024 року вона звернулась до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (надалі - Відділу) з запитом про надання інформації щодо обтяження (арешту) майна стосовно неї, його правових підстав. Також заявниця просила зняти всі обтяження (арешту) майна.

У відповідь про надання інформації щодо обтяження № 2829364 (постанова АЕ 699683 від 23.01.2006) листом від 19 червня 2024 року, що підписаний в.о. начальника, у Відділ повідомив:

- станом на 19 червня 2024 не значиться зареєстрованим виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-5380 від 06 вересня 2005 року Деснянського районного суд м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь КС «Сімейна спілка» коштів у сумі 13131,01 грн;

- інформації про погашення боргу відсутня;

- надати більшої інформації щодо виконавчого провадження немає можливості, оскільки минув строк його зберігання (3 роки);

- щоб зняти арешт з майна, заявниця має право звернутися до суду відповідно до частини п`ятої статті 59 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Цю відповідь скаржниця отримала 25 червня 2024 року.

Скаржниця вказувала, що протягом 20 років на її майно накладено арешт, хоча виконавче провадження відносно неї відсутнє, документи виконавчого провадження було знищено у зв`язку з закінченням строку зберігання. Їй невідомо про борги, за які був накладений арешт. Стягувач, КС «Сімейна спілка», не звертався до неї з претензіями, його знайти не видається можливим, оскільки інформація відносно нього відсутня. Відповідно до закону про виконавче провадження, арешт має бути знятий після закінчення виконавчого провадження. Орган державної виконавчої служби не знімає цей арешт і рекомендував звернутися до суду для зняття арешту.

Стверджувала, що орган державної виконавчої служби не вживає заходів для зняття арешту, що є протиправною бездіяльністю. Вважає, що наявність арешту на майно протягом 20 років є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном.

Посилаючись на викладене просила судорган державної виконавчої служби вчинити дії щодо зняття арешту на майно, накладене відносно неї постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби в Деснянському районі міста Києва Степенко Ольгою Леонідівною від 28 січня 2006 року.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17 липня 2024 року скаргу задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність Деснянського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту з майна боржниці під час виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 липня 2005 року (виконавчий лист № 2-5380 від 06 вересня 2005).

Зобов`язано Деснянський районний відділ державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття арешту з майна ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_2 ), що був накладений постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби в Деснянському районі міста Києва Степенко Ольгою Леонідівною від 23 січня 2006 року серія АЕ 699683 (реєстраційний номер обтяження 2829364).

Не погоджуючись з ухвалою суду, Деснянського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 17 липня 2024 року скасувати. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі зазначає, що передбачені законом підстави для зняття арешту з майна відсутні, тому дії виконавця в межах виконавчого провадження НОМЕР_3, оскільки інформація про погашення боргових зобов`язань відсутня.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав

Судовий контроль за виконанням судових рішень, ухвалених відповідно до ЦПК України, здійснюється відповідно до розділу VІІ Цивільного процесуального кодексу України (ст.ст. 447-453).

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Встановлено, що 04 липня 2005 року Деснянський районний суд м. Києва ухвалив рішення, яким стягнув солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Кредитної Спілки «Сімейна позика» заборгованість за договором кредиту у розмірі 13131,01 грн, а також витрати по сплаті державного мита в розмірі 131,03 грн.

Деснянський районний суд м. Києва 06 вересня 2005 року видав виконавчий лист № 2-5280 про стягнення з ОСОБА_3 на користь КС «Сімейна спілка» коштів у сумі 13131,01 грн.

У 2006 році державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Степенко Ольга Леонідівна наклала арешт на майно ОСОБА_4 (постанова від 13 січня 2006 року серія АЕ 699683, що була затверджена начальником 23 січня 2006 року).Арешт був зареєстрований у Реєстрі заборон відчуження нерухомого майна 30 січня 2006 року (реєстраційний номер 2829364).

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_6 (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 від 30 травня 2018 року).

Також встановлено, що 18 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції з запитом про надання інформації щодо обтяження (арешту) майна стосовно неї, його правових підстав. Також заявниця просила зняти всі обтяження (арешту) майна.

Із відповіді про надання інформації щодо обтяження № 2829364 (постанова АЕ 699683 від 23.01.2006) листом від 19 червня 2024 року встановлено, що:

- станом на 19 червня 2024 не значиться зареєстрованим виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-5380 від 06 вересня 2005 року Деснянського районного суд м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь КС «Сімейна спілка» коштів у сумі 13131,01 грн;

- інформації про погашення боргу відсутня;

- надати більшої інформації щодо виконавчого провадження немає можливості, оскільки минув строк його зберігання (3 роки);

- щоб зняти арешт з майна, заявниця має право звернутися до суду відповідно до частини п`ятої статті 59 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Частина четверта статті 59 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» встановлює, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

Згідно з частиною п`ятою цієї статті у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У частині першій статті 2 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як: верховенство права; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

У разі якщо виконавче провадження, за яким подано заяву про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження (абзац одинадцятий пункту 16 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (надалі - Інструкція)).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви боржника перевіряє викладені у цій заяві обставини та додані до неї документи, у тому числі за допомогою автоматизованої системи (щодо стану відповідного виконавчого документа; відомостей про орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, у якого перебував на виконанні виконавчий документ, тощо), Єдиного державного реєстру судових рішень (щодо наявності відповідного судового рішення). Постанова про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення виноситься не пізніше наступного робочого дня з дня отримання виконавцем підтвердження наявності обставин для винесення такої постанови (абзаци тринадцятий та чотирнадцятий пункту 16 розділу VIII Інструкції)

Конституційний Суд України виходить із того, що держава, виконуючи свій головний обов`язок - утвердження і забезпечення прав і свобод людини - та підтримуючи дієвість принципу верховенства права (правовладдя), повинна не лише утриматись від застосування надмірних засобів втручання у право власності та інше добросовісне володіння, але й ужити належних заходів для забезпечення можливості вільно та на власний розсуд здійснювати їх кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, з урахуванням меж здійснення таких прав, що їх установлено законом, приписи якого відповідають принципу юридичної визначеності, спрямовані на досягнення правомірної мети та є домірними (абзац другий підпункту 4.9 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 16 листопада 2022 року № 9-р(ІІ)/2022).

Держава, втручаючись у право власності Товариства, має враховувати потребу забезпечення під час такого втручання «справедливого балансу» в захисті зазначеного публічного інтересу та захисті права власності як одного з фундаментальних прав та зобов`язана досягти домірності в застосуванні юридичних засобів, за допомогою яких власника для задоволення певного публічного інтересу або позбавляють, або обмежують у здійсненні належного йому права власності (абзац третій підпункту 4.10 пункту 4 мотивувальної частини вказаного вище Рішення).

Із матеріалів справи суд першої інстанції установив, що:

- виконавче провадження щодо виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 липня 2005 року (виконавчий лист № 2-5380 від 06 вересня 2005) знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання;

- в автоматизовані системі відсутні відомості щодо відповідного виконавчого провадження;

стягувач та виконавець протягом тривалого часу не вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження;

- суд вважає, що наявність арешту на майно боржниці майже протягом 18 років безпідставно обмежує її право на розпорядженням майно, порушує її право на мирне володіння майном, оскільки не відповідає принципу пропорційності втручання.

Суд першої інстанції виснував, що знищення виконавчого провадження, строк зберігання яких закінчився, без вирішення питання про зняття арешту з майна боржника, і наступні дії начальника відповідного органу державної виконавчої служби щодо не зняття арешту з майна боржниці за її заявою суперечить таким засадам, як: верховенство права (частина перша статті 8 Конституції України),справедливості; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

І з таким висновком апеляційний суд погоджується.

Суд обґрунтовано зауважив, що незняття арешту з майна боржника, що був накладений 18 року тому, зважаючи на знищення матеріалів виконавчого провадження, є непропорційним втручанням у право власності заявниці, оскільки вона не може вільно та на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю, і всупереч принципу «відповідальності держави перед людиною» має зареєстровані державою обтяження майна за відсутності на те правових підстав (виконавче провадження відсутнє).

Частиною другою статті 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи викладене, виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених фактичних обставин, суд першої інстанції обґрунтовано визнав оскаржувану бездіяльність неправомірною і зобов`язав орган державної виконавчої служби усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом зняття арешту з майна боржника.

Доводи апеляційної скарги Деснянського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині ухвали суду, та фактично зводяться до незгоди апелянта з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається апелянт у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Деснянського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 17 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2024 року.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова