Справа № 441/1769/23 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/811/3287/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ТзОВ «Фінансова компанія «ТОП1» на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 20 вересня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Топ 1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2023 року ТОВ «ФК «Топ1» звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог покликалися на те, що відповідачка свої зобов`язання за договором належно не виконувала, що призвело до заборгованості.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 20 вересня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Топ 1» про стягнення заборгованості, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Топ 1» заборгованість за договором позики в розмірі 10 430 грн.00 коп. (десять тисяч чотириста тридцять грн. 00 коп.) та судового збору 2684.00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн.) а всього 13 114 грн. 00 коп (тринадцять тисяч сто чотирнадцять грн.) 00 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ТОП1» .

Вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликається на те, що судом першої інстанції не задоволено позовні вимоги в частині стягнення тіла позики у розмірі 7 000 грн. Звертає увагу на те, що ними було надано суду докази перерахування грошових коштів на банківську картку відповідача, а факт зарахування грошових коштів відповідачем спростовано не було. Вважає, що вони виконали свої зобов`язання щодо надання позики своєчасно та у повному обсязі, однак відповідачем у передбачений договором 30-денний строк, тобто до 05.07.2023 року, заборгованість не повернута.

Також звертають увагу на те, що судом не було в повній мірі досліджено умов договору, зокрема щодо нарахування процентів та не надано наженої оцінки і не досліджено розрахунку наданого позивачем.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачка не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, то з неї підлягає стягненню розмір отриманих кредитних коштів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 06 червня 2023 року між ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТОПІ» та Відповідачем у порядку Закону України «Про електронну комерцію» було укладено Договір позики «ТОП Смарт» №-005120, за яким Відповідач отримав грошові кошти (споживчий кредит).

Договір було укладено між ТОВ «ФК «ТОПІ» та Відповідачем у вигляді електронного правочину у порядку ст.ст. 10-12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою офіційного веб-сайту ТОВ «ФК «ТОП1» https://top.money/ шляхом його підпису одноразовим ідентифікатором (смс-кодом), текст якого наведений у реквізитах Договору.

Сам одноразовий ідентифікатор (смс-код), який було використано Відповідачем з метою підписання договору, зазначено у реквізитах Відповідача як Позичальника в кінці Договору.

Факт його надіслання на офіційний номер телефону Відповідача підтверджується даними реєстру відправлених позичальнику повідомлень.

Пунктом 9.2 Договору встановлено, що укладенням Договору Відповідач підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил, які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам, редакція яких розмішена на Сайті Позикодавця (htps://topl.money/legal).

Згідно п.4.14. Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту (які затверджені наказом директора ТОВ «ФК «ТОПІ» N? 06-3 від «01» червня 2023 року), ознайомившись та погоджуючись з усіма істотними умовами Електронного договору, у тому числі з всіма істотними умовами та характеристиками Кредиту, Клієнт надає згоду на укладення Електронного договору шляхом направлення повідомлення Кредитодавцю, яке підписується відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: шляхом введення у спеціальному полі під акцептом, який містить усі істотні умови Електронного договору, Одноразового ідентифікатора, який відповідає вимогам абз. 3 п. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та натиснення кнопки підписання Договору.

Пунктами 4.16 та 4.17 Правил визначено, що після підписання електронного повідомлення Клієнтом зазначене повідомлення надходить в Інформаційно-телекомунікаційну систему Кредитодавця та свідчить/повідомляє Кредитодавця про те, що Клієнт надав згоду (акцептував) на пропозицію (Оферту) Кредитодавця щодо укладання Електронного договору з Клієнтом. Після зазначених дій Електронний договір між Кредитодавцем та Клієнтом вважається укладеним і Кредитодавець здійснює дії, передбачені умовами укладеного Електронного договору щодо надання Кредиту. Введення Одноразового ідентифікатора вважається проставленням Електронного підпису з одноразовим ідентифікатором в Електронному Договорі його сторонами відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Пунктом 2.1. Договору визначено, що Позикодавець у день укладення цього Договору надає Позичальнику грошові кошти в позику в сумі 7000 гривень (сім тисяч гривень 00 копійок.) на умовах строковості, зворотності, платності шляхом перерахування на банківську картку Позичальника НОМЕР_1 , а Позичальник зобов`язується повернути позику, сплатити проценти та комісії за користування позикою, визначені цим Договором.

Після укладення Договору грошові кошти у сумі 6720 гривень 00 копійок (сума позики за вирахуванням комісії за видачу передбаченої пунктом 2.3.4. Договору) були успішно зараховані на рахунок Відповідача за реквізитами наданої ним банківської картки, доказом чого є квитанція (довідка) платіжної системи про успішний переказ коштів, через яку Позикодавцем здійснювалось зарахування .

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідачки ОСОБА_1 станом на 01.08.2023 року за договором, становить 7000.0 грн., як тіло позики, 210.00 грн. заборгованість у вигляді процентів, 10430 грн.00 коп. заборгованість у вигляді комісій. Всього 17640 грн. 00 коп.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Також згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Апеляційний суд приймає до уваги, що у статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Крім того, ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

При цьому слід врахувати, що за змістом частини 6 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» акцептом пропозиції укласти договір в електронній формі є відповідь особи, якій адресована пропозиція його укласти, про її прийняття надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийнятім такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до актів цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до пункту 1 статті 9 ЗУ «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

Для оформлення кредиту та коштів позики відповідач обрав бажану суму кредиту та строк кредитування; ознайомився з текстом договорів, що пропонувалися для укладання. Правилами, інформацією, зазначеною в статті 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансовий послуг» та іншою необхідною інформацією, шляхом перенаправлення (відсилання) до них/неї, що повністю відповідає частині 5 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію», про що відповідач поставив відповідну відмітку в електронній системі, після чого створив заявку на отримання коштів згідно обраних нею умов. Ознайомився в Особистому кабінеті з Паспортом кредиту - інформація, яка надається споживачу до укладення договору (стандартизована форма) в порядку, за формою та за змістом, що передбачені статтею 9 ЗУ «Про споживче кредитування» та іншою необхідною інформацією.

Після прийняття Кредитодавцем позитивного рішення щодо надання кредиту Позичальнику Кредитодавець зробив Позичальнику пропозицію в Особистому кабінеті укласти електронний Кредитний договір, який містив усі істотні умови з якими Заявник мав можливість ознайомитись до моменту укладання Кредитного договору.

Після прийняття Позичальником умов Кредитного договору, відповідач уклала електронні Кредитні договори, які були підписані у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Крім того, пунктом 2.5.1. Договору встановлено, що протягом строку кредитування, встановленого - пунктом 2.2 Договору, розмір процентів за користування коштами складає 0,10 % від Суми Позики, що за календарний рік становить 36,5% річних. Проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дату отримання та повернення Позики, в межах строку кредитування, визначеного згідно пункту 2.2. цього Договору.

Згідно пункту 2.2. Договору, Строк кредитування (строк Позики) за цим Договором складає 30 календарних днів, позика має бути повернута у термін до 05.07.2023 року включно.

Відповідно до умов уклаленого Договору із Споживачем та положень статті 1018 Цивільного кодексу України, Позивачем було правомірно нараховано проценти за користування коштами в межах визначеного строку кредитування.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення комісії враховуючи наступне.

Згідно з статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. В частині третій цієї статті наведено невиключний перелік умов, договору, які є несправедливими, а представник відповідача вважає такими умови про встановлення комісії за управління кредитом.

Разом з тим, загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері, визначає Закон України «Про споживче кредитування», відповідно до положень частини першої та другої статті 11 якого після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Як вбачається з матеріалів справи, укладений між сторонами Договір передбачає нарахування позичальнику наступних комісій: Пункт 2.3.4. одноразова комісія за видачу Позики у розмірі 4% але не менше 100,0 грн. від Суми Позики, яка підлягає сплаті в момент надання Позики шляхом її утримання Позикодавцем із Суми Позики та стягується за оформлення цього Договору.

Пункт 2.3.5. комісія за використання Позики, яка складає 3,0 % (відсотків) від Суми позики, розмір якої нараховується щоденно за супроводження договору Позичальника, надання йому цілодобової підтримки з приводу виконання умов Договору та обслуговування заборгованості Позичальника (за наявності).

Вказана комісія визначена як плата за обслуговування споживчого кредиту, яка нараховується за фактичний період користування споживчим кредитом до дня повного виконання своїх зобов`язань позичальником за Договором та не обмежена строком кредитування.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числікомісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, що й було домовлено сторонами у договорі від 06.06.2023 року. а тому суд першої інстанції дійшов не правильних висновків про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Відповідач як споживач за договором, була ознайомлена із зазначеними умовами, й погодилася з ними, підписавши договір.

Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що встановивши, що відповідач, як позичальник, отримала кредитні кошти за договором та не повернула їх у визначені строки разом зі сплатою відсотків та комісії, а отже має заборгованість.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказів належного виконання своїх договірних зобов`язань щодо повернення коштів відповідачем суду не надано. Таким чином колегія суддів вважає обґрунтованими заявлені у справі позовні вимоги.

Розрахунок загальної суми заборгованості ОСОБА_1 відповідає вимогам закону. Відповідачка не спростувала наданий позивачем розрахунок заборгованості, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надала.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував, припустився порушення норм матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382-384, 389 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТзОВ «Фінансова компанія «ТОП1» - задовольнити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 20 вересня 2023 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Топ 1» про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Топ 1» заборгованість за договором позики в розмірі 17 640 гривень, що складає: 7000 гривень тіло позики, 210 гривень заборгованість у вигляді процентів, 10 430 гривень заборгованість у вигляді комісії.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Топ 1» 2684 гривні судового збору за подання позовної заяви та 4026 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20.06.2024 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.