Справа № 643/4708/24
Провадження № 2/643/2736/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Єрмакової А.О.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін матеріали справи

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України

до ОСОБА_2

про стягнення 135 712, 83 грн.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі позивач) звернулося до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про стягнення 135 712, 83 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 20.08.2022 року відповідач, керуючи транспортним засобом «RENAULT TRAFIC», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », у м. Харкові, допустив зіткнення з транспортним засобом «FORD Kuga», реєстраційний номер « НОМЕР_2 ». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Київського районного суду м. Полтави від 21.09.2022 року у справі № 552/5784/22 відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, у зв`язку із чим потерпіла сторона повідомила позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди та надала останньому усі необхідні документи. Позивач здійснив регламентну виплату потерпілій особі у розмірі 134 029, 88 грн. Крім того, позивачем понесені витрати на збір документів у розмірі 1 682, 95 грн. Оскільки відповідач сплачені позивачем кошти не відшкодував, позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою від 13.05.2024 року Московський районний суд м. Харкова відкрив провадження у справі № 643/4708/24, вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначив на 18.06.2024 року.

05.06.2024 року представником позивача подано клопотання, відповідно до змісту якого він не заперечує проти розгляду справи за його відсутності.

18.06.2024 року розгляд справи відкладено на 17.07.2024 року у зв`язку з неявкою відповідача.

21.06.2024 року представником позивача подано клопотання, відповідно до змісту якого він не заперечує проти розгляду справи за його відсутності.

Ухвалою від 17.07.2024 року Московський районний суд м. Харкова відклав розгляд справи на 10.09.2024 року, явку представника позивача у судове засідання визнав обов`язковою.

27.08.2024 року представником позивача подано клопотання про участь у судовому засіданні, призначеному на 10.09.2024 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 09.09.2024 року Московський районний суд м. Харкова клопотання представника позивача ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні, призначеному на 10.09.2024 року о 11 год. 30 хв., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задовольнив.

10.09.2024 року судове засідання відкладено на 10.10.2024 року за клопотанням представника позивача.

07.10.2024 року представником позивача подано клопотання про участь у судовому засіданні, призначеному на 10.10.2024 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 08.10.2024 року Московський районний суд м. Харкова клопотання представника позивача ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні, призначеному на 10.10.2024 року о 09 год. 00 хв., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задовольнив.

У судовому засіданні 10.10.2024 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх.

Відповідач у судові засідання жодного разу не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення за зареєстрованою адресою його місця проживання АДРЕСА_1 , судових повісток, які повернуті на адресу суду органом поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній».

Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

До повноважень суду не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 194/1422/19, від 23.09.2021 у справі № 757/56776/20-ц.

У постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 зазначено, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст. 223 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності відповідача.

У судовому засіданні 10.10.2024 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

20.08.2022 року о 10 год. 10 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «RENAULT TRAFIC», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Полтавський шлях та вул. Малиновського у м. Харкові, не був уважним та здійснив зіткнення з транспортним засобом «FORD Kuga», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

При цьому, водій транспортного засобу «FORD Kuga», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 не надав переваги у русі транспортному засобу «RENAULT TRAFIC», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та допустив зіткнення.

За наслідками дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 21.09.2022 року у справі № 552/5784/22, з урахуванням постанови про виправлення описки від 11.10.2022, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано винними у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Судом встановлено, що відомості з бази МТСБУ не містять підтвердження того, що на момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «RENAULT TRAFIC», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був забезпечений договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Також матеріали справи не містять відомостей, що ОСОБА_2 підпадає під норму пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

04.09.2022 року потерпілий, скориставшись своїм правом, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем, звернувся із відповідною заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України у порядку статті 35 та пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до Звіту № 233 від 23.09.2022 року, який здійснений ФОП ОСОБА_4 за дорученням Моторного (транспортного) страхового бюро України № 86156, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників автомобіля «FORD Kuga», реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузову НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП 20.08.2022 року, складає 404 449, 86 грн. з урахуванням ПДВ на складові частини які підлягають заміні під час проведення ремонтних робіт.

Згідно розрахунку від 05.10.2022, розмір регламентної виплати, яка належить власнику автомобіля «FORD Kuga», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження під час ДТП має складати 268 059, 75 грн. без урахування ПДВ.

Відповідно до довідки № 1 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих від 20.11.2022 року, підтверджений розмір шкоди складає 134 029, 88 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу № 3/11677 від 22.11.2022 року, позивач відповідним платіжним дорученнями № 936308 від 23.11.2022 року сплатив на користь ОСОБА_3 за вказаними ним у заяві реквізитами регламентну виплату у розмірі 134 029, 88 грн.

Судом також встановлено, що позивачем були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди, що підтверджується актом виконаних робіт, рахунком № 209, платіжним дорученням № 935888 від 10.11.2022 року у розмірі 1 682, 95 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Положеннями частини 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина 2 статті 1166 ЦК України).

Тобто в силу презумпції завдавача шкоди відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як було встановлено судом, постановою Київського районного суду м. Полтави від 21.09.2022 року у справі № 552/5784/22 винними особами у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що призвело до настання дорожньо-транспортної пригоди є відповідач та ОСОБА_3 .

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв.

Відповідно до підпункту а пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Пунктом 22.1. статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Моторне (транспортне) страхове бюро України в межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.2 статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до п. 36.3. ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Отже, оскільки в даній дорожньо-транспортній пригоді вбачється вина обох учасників ДТП розмір страхового відшкодування має становити 50 % від суми вартості відновлювального ремонту, беручи до уваги наявність обоюдної вини водіїв транспортних засобів.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до пункту 38.2.1 статті 38 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду 03 травня 2022 року у справі № 450/4163/18 деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Згідно з частиною першою статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У матеріалах справи відсутні докази, які б відносили відповідача до окремих категорій громадян України у розумінні статті 13 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Оскільки відповідач є винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, і, на момент вчинення якої, не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу відповідних документально підтверджених витрат, пов`язаних із регламентною виплатою у розмірі 134 029, 88 грн.

Саме такий розмір страхового відшкодування було сплачено позивачем за платіжним дорученням № 936308 від 23.11.2022 року на рахунок потерпілого. Зазначення у призначенні платежу у такому платіжному документі «виплата по справі № 86156, згідно наказу № 3/11677 від 22.11.2022 р, т.з. НОМЕР_2 » дає суду обґрунтовані підстави вважати, що вказана сума була виплачена позивачем саме в порядку відшкодування завданої шкоди власнику транспортного засобу ОСОБА_3 на його рахунок у банківській установі.

Таким чином, Моторне (транспортне) страхове бюро України має право зворотної вимоги у порядку частини 1 статті 1191 ЦК України.

Також, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення з відповідача витрат на збір документів у розмірі 1 682, 95 грн., враховуючи наступне.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що відповідно до принципу jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц.

У пункті 7.43 постанови від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Згідно з пунктом 40.3 статті 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.

Відповідно до пункту 3 Порядку залучення Моторним (транспортним) страховим бюро України аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхових випадків та розміру збитків, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 23 лютого 2006 року № 5417, залучення представника Моторного (транспортного) страхового бюро України для визначення причин настання страхових випадків, розміру збитків здійснюється на підставі договору з Моторним (транспортним) страховим бюро України.

Пунктом 41.4 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин подій, за якими може бути проведена регламентна виплата, та розміру заподіяної внаслідок них шкоди, а також банківських витрат МТСБУ при здійсненні регламентних виплат.

Отже обов`язково умовою прийняття МТСБУ рішення про здійснення регламентної виплати на користь потерпілої особи є залучення відповідного експерта для встановлення розміру збитку. Виконання указаних робіт є платними та оплачуються замовником, що МТСБУ визначається як наслідок шкоди, завданої винною у ДТП особою.

Суд дійшов висновку, що сплачені згідно платіжного доручення № 935888 від 10.11.2022 року грошові кошти являються майновими втратами, які позивач вимушений був понести для встановлення розміру збитку, внаслідок неправомірної поведінки відповідача, тому така майнова шкода також підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України.

При цьому суд зазначає, що відповідно до вимог частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Указані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Положеннями частин першої та третьої статті 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4статті 83 ЦПК України).

Разом з цим відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов упродовж встановленого строку. При цьому, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач був позбавлений можливості у порядку частини четвертої статті 83 ЦПК України письмово та завчасно повідомити суд про неможливість подання у встановлений законом строк докази та об`єктивних причини, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина сьома статті 81 ЦПК України).

При цьому, за приписами частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, які не надано доказів того, що він був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 76, 81, 141, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 135 712 (сто тридцять п`ять тисяч сімсот дванадцять) грн. 83 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

3. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Позивач: Моторне (транспортне) страхове бюро України (код ЄРДПОУ 21647131; м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8).

5. Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 )..

Повне рішення складено 15.10.2024 року.

Суддя Н.В. Новіченко