Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" жовтня 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

при секретарі судового засідання Годлюк А.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні підвальним приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у грудні 2023р. звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом, в якому просить зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди у користуванні підвальним приміщенням в будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання демонтувати самовільно збудованих паркан на прибудинковій території між квартирою АДРЕСА_2 за вказаною адресою.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 є власницею квартири

АДРЕСА_3 складається з чотирьох окремих квартир та перебуває у приватній власності громадян. Власницею квартири АДРЕСА_4 є відповідачка ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_4 .

У зазначеному будинку є спільний підвал де розміщенні водопровідні комунікації та запорна арматура, яка перекриває воду до квартир будинку. Також підвал використовується для зберігання овочів, консервації і як укриття під час повітряних тривог. Окрім того, у підвалі знаходяться власні речі позивачки.

Позивач вказує, що ОСОБА_3 встановила на спільній прибудинковій ділянці паркан, який повністю перекриває доступ до підвального приміщення, тому їй для використання підвалу потрібно було звертатися з проханням до відповідачки.

Однак, у 2023 році відповідачка відмовила ОСОБА_1 в користуванні підвалом, мотивуючи це тим, що вхід до підвалу знаходиться за її парканом, а значить підвал є її власністю.

Враховуючи вищезазначене та оскільки, всі засоби досудового врегулювання спору не дали бажаного результату, ОСОБА_1 просить вимоги позову задовольнити.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Вказала, що паркан встановив ОСОБА_5 підвалі перебувають особисті речі позивачки, якими вона не має можливості користуватись.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що вимоги є необґрунтованими оскільки в технічній документації будинку відсутні відомості щодо підвалу.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд враховує наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_5 , що підтверджується договором дарування від 23.06.2010р. за № 590, витягом з державного реєстру правочинів № 8684073 від 23.06.2010р., витягом про державну реєстрацію прав № 32931772 від 20.01.2012р. (а.с. 9-11, 12, 13).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №391774224, квавртира № 2, за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у спільній частковій власності відповідачки ОСОБА_3 (1/2 частки) та ОСОБА_6 (1/2 частки) (а.с. 58-59).

З матеріалів справи вбачається, що будинок АДРЕСА_1 є багатоквартирним, складається з 4 квартир, тобто є об`єктом права спільної власності.

У письмових поясненнях представник відповідача вказує, що відповідач заперечує існування спільного підвального приміщення, та підвалу загалом. Ніякого багатоквартирного будинку як такого також не існує, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку не створювалось, договір про обслуговування з керуючою організацією не укладався. Одночасно вказує, що паркан встановлено виключно у відповідності затвердженими межами належної їй земельної ділянки

Вирішуючи питання на предмет задоволення позовних вимог, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно ч.1 ст.385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", предметом регулювання якого є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.

Згідно положень ст.1 Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири.

Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Співвласники майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, не тільки володіють та користуються, але й розпоряджаються таким майном за спільною згодою. Співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників (п.1 ч.1 та ч.2 ст.6 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку").

Згідно ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Позивач в обґрунтування позовної вимоги посилалась на те, що будинок є багатоквартирним, а ОСОБА_3 самовільно встановила на спільній прибудинковій ділянці паркан, який повністю перекриває доступ до підвального приміщення, чим порушила права співвласників будинку на володіння і користування спільним майном.

Разом з тим, поданими доказами не підтверджено того, що будинок є багатоквартирним та має підвальне приміщення, доступ до якого ОСОБА_3 обмежила шляхом встановлення паркану.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів того, що самовільне встановлення паркану на прибудинковій ділянці є протиправним та здійснено саме відповідачкою.

Долучені до матеріалів справи фотокартки не дають можливості встановити обставини, які підлягають доведенню, зокрема, не підтверджують незаконність встановлення паркану відповідачем.

Жодних інших належних, допустимих та достатніх доказів позивачем не надано, не заявлено клопотань про їх витребування, не повідомлено про причини неможливості подати такі докази.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено, що збудований паркан на прибудинковій території між квартирою АДРЕСА_6 , порушує її права на користування підвалом, у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 91, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя В. П. Маслак