ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7618/24 Справа № 235/2194/24 Суддя у 1-й інстанції - Назаренко Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи

позивач: ОСОБА_1

відповідач ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ШАХТОУПРАВЛІННЯ «ПОКРОВСЬКЕ»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ШАХТОУПРАВЛІННЯ «ПОКРОВСЬКЕ» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2024 року, ухвалене суддею Назаренко Г.В у м.Покровськ Донецької області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

УСТАНОВИВ

У березні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Молчанова Н.В., звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (далі ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське») про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 29.09.2008 по 04.08.2023, працюючи учнем електрослюсаря підземного, електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті, звільнений на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я.

Під час виконання трудових обов`язків він отримав травму в результаті нещасного випадку, внаслідок якого йому завдані опіки від полум`я на 55% обличчя, шиї, тулуба та обох верхніх кінцівок.

З 13.09.2018 ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» є правонаступником ПАТ «Шахтоуправління «Покровське».

Тривалий час він перебував на лікуванні, продовжує лікування й наразі. Висновки, зазначені в медичних документах, не є втішними, він має серйозні травми, потребує подальшого систематичного лікування на постійній основі, програма реабілітації інваліда виключає можливість його повної реабілітації.

Стан його здоров`я залишається досить тяжким, він має ураження опорно-рухового апарату та центральної і периферичної нервової системи, у зв`язку з чим відчуває великий дискомфорт, надалі потребує медичного лікування, спостереження у невролога, хірурга, сімейного лікаря, постійного ЛПУ.

Позивач вважає, що внаслідок трудового каліцтва йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати сильного фізичного болю і страждань після одержаних травм та опіків - 55%, у нього змінилися умови життя, з`явилися значні проблеми зі здоров`ям, фізичний біль та дискомфорт, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання та послаблення організму. Втрата працездатності та отримання інвалідності спричинили порушення його життєвих зв`язків та вимагає додаткових зусиль для організації життя і лікування, він не може утримувати свою родину, що викликає тривогу за матеріальне становище і подальше життя, не може реалізовувати в повній мірі повсякденні заняття, звички та бажання, що негативно відбивається на душевному стані, відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків тяжкого стану здоров`я, настало критичне відношення до себе як до неповноцінного у трудовому та соціальному відношенні громадянина.

На думку позивача, травма та втрата його працездатності настали внаслідок незабезпечення відповідачем як роботодавцем створення нешкідливих та безпечних умов праці.

Також зазначає, що суттєво змінився звичайний уклад його життя, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки йому необхідне лікування і супутній пошук нових джерел доходу для утримання родини.

У зв`язку з отриманням травми внаслідок нещасного випадку на виробництві він більше не може виконувати ту роботу, якою займався раніше, йому протипоказана робота в підземних умовах виробництва, фізичного перевантаження, дії шкідливих та подразнюючих речовин, несприятливого мікроклімату, що негативно відбивається на його повсякденному житті, адже на утриманні він має дружину ОСОБА_2 , сина ОСОБА_1 , 2015р.н., та дочку ОСОБА_3 , 2019р.н.

Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, позивач виходить з того, що внаслідок отримання травми під час нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, він зазнав фізичного болю, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, його лікування вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, він отримав значні травми, через які має постійний біль та дискомфорт, йому встановлено 3 групу інвалідності, а отже, як наслідок, беззаперечно настали зміни в його життєвих і виробничих зв`язках.

Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює у 300 000 грн, яку просив стягнути з відповідача на свою користь (а.с.1-8).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2024 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень без утримання з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів, на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 3 000 (три тисячі) гривень.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» в дохід держави судовий збір в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень.

Відповідач Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське», будучи незгодним з ухваленим судовим рішення оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог, а в разі, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, просить зменшити розмір моральної шкоди до 60 000 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законодавством України податків та загальнообов`язкових платежів.

При цьому, скаржник зазначає, що встановлення позивачеві 60% втрати працездатності безумовно не свідчить про встановлення стійкої втрати працездатності, адже встановлено строк переосвідування позивача до 01.08.2024, а тому неможливо перевірити факт втрати працездатності безстроково.

Також відповідач вважає, що суд першої інстанції порушив принцип диспозитивності і норму процесуального права, оскільки необґрунтовано вийшов за межі позовних вимог. Вказує, що позивач у позові просив лише стягнути з відповідача суму відшкодування моральної шкоди, що спричинена втратою працездатності внаслідок виробничої травми. За вирішенням питання оподаткування сум даного доходу позивач до суду не звертався, тому спору з цього питання між сторонами немає. Відповідач вважає, що судом першої інстанції не застосовано норму матеріального права (п «а» п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПК України в редакції Закону України від 16 січня 2020 року №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків…»). Вказує, що питання стягувати чи ні податки повинно врегульовуватись не рішенням суду, яким визначається розмір моральної шкоди, а визначатись діючим на час виконання рішення суду законодавством.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Представник відповідача ОСОБА_4 , а також представник позивача ОСОБА_5 подавали заяви про проведення судового засідання в режимі відео конференції з використанням власних технічних засобів, однак в призначений час судового засідання о 12:30 13.11.2024 року не відеоконференцзв`язок з судом апеляційної інстанції не вийшли.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працював у ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» з 02.03.2009 по 04.08.2023, звільнений на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я (а.с.14-18).

23 грудня 2022 року о 19 годині 40 хвилин під час роботи на підприємстві відповідача стався вибух, внаслідок якого ОСОБА_1 отримав опік полум`ям ІІАБ ст. 55% обличчя, шиї, тулуба, обох верхніх кінцівок, ОДШ; важкий опіковий шок.

Обставини, за яких стався нещасний випадок з позивачем, підтверджуються актом розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався (сталося/сталася) 23 грудня 2022 року о 19 годині 40 хвилин на (в) ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» від 23.01.2023, затвердженим начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці В.Королем 05.01.2023.

У п.5 Акту зазначено, що відкрито кримінальне провадження №0000696 від 24.12.2022, досудове розслідування проводить Покровське РУП ГУНП в Донецькій області.

Згідно з висновками комісії нещасний випадок, що стався 23.12.2022 о 19 годині 40 хвилин з електрослюсарем підземним дільниці №3 ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» ОСОБА_1 , пов`язаний з виробництвом.

Враховуючи п.37 Порядку по даному нещасному випадку вирішено скласти акт розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії за формою Н-1/П «Тимчасовий», нещасний випадок взяти на облік ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське». Особи, які допустили груповий нещасний випадок, будуть зазначені після завершення розслідування (а.с.19-25).

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія 12 ААА №139873, виданою Міжрайонною травматологічною МСЕК м.Покровська 31.07.2023, позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом первинно 23.12.2022, з 31.07.2023 до 01.08.2024, встановлена третя група інвалідності за трудовим каліцтвом, визначена потреба у медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні за відсутності протипоказань (а.с.28-29).

За індивідуальною програмою реабілітації інваліда №441 (категорія від 18 років і старше), заповненою Міжрайонною травматологічною МСЕК м.Покровська 31.07.2023, ОСОБА_1 рекомендовано медикаментозне лікування, при необхідності ЛПУ, санаторне-курортне лікування за відсутності протипоказань при необхідності; протипоказана робота в підземних умовах виробництва, фізичного перевантаження, дії шкідливих та подразнюючих речовин, несприятливого мікроклімату (а.с.36-38).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , виходив з того, що позивач працював у ПрАТ «ШУ «Покровське», яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, отже, роботодавець не забезпечив створення нешкідливих та безпечних умов праці, тому повинен відшкодувати, спричинену позивачеві нещасним випадком на виробництві моральну шкоду.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливістю його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами у справі: трудовою книжкою позивача, Актом розслідування нещасного випадку, довідками МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, виписками з медичної карти стаціонарного хворого, виписками з медичної карти амбулаторного хворого, фотосвітлинами із зображенням позивача з отриманими опіками.

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд першої інстанції врахував конкретних обставин справи, тяжкість ушкодження здоров`я, ступень стійкої втрати професійної працездатності, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках та виходячи з принціпів розумності, виваженості та справедливості, визначив до стягнення розмір грошової компенсації за спричинену позивачеві моральну шкоду у 120 000 грн.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з статтею 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно статті 237-1КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до вимог статі 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я .

У відповідності до вимог статті 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Згідно пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язку чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

У справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив потерпілий.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, провадження №14-463цс18.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції визначив в межах заявлених вимог та з врахуванням ступеня і глибини моральних страждань позивача та обставин нещасного випадку, який стався на підприємстві відповідача. Суд, ухвалюючи рішення, також керувався принципами розумності та справедливості, про що судом наведені в рішенні відповідні мотиви.

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції про заподіяння позивачу моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням його здоров`я на виробництві відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що визначений розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин. Крім того, чинним законодавством не передбачено будь-яких методик розрахунку при визначенні розміру моральної шкоди. Розмір визначається у кожному конкретному випадку окремо. З цих же підстав, апеляційний суд не приймає до уваги й посилання відповідача на судові рішення за цією категорією в інших справах.

Крім того, чинним законодавством не передбачено будь-яких методик розрахунку при визначенні розміру моральної шкоди. Розмір визначається у кожному конкретному випадку окремо, а тому колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача та відповідача на судову практику з розгляду подібних справ.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Крім того, забезпечення безпечних умов праці є обов`язком відповідача, а факт нещасного випадку на підприємстві відповідача встановлений в акті розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався (сталося/сталася) 23 грудня 2022 року о 19 годині 40 хвилин на (в) ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» від 23.01.2023.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення положення Закону України від 16 січня 2020 року №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» ( далі Закон № 466), яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року), колегія суддів зазначає на наступне.

У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, щодо загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Колегія суддів зауважує, що застосування сполучника «а також» підтверджує, що згаданий перелік був доповнений новою нормою права, яка не змінює зміст інших складових частин пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачається, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №180/377/20 (провадження №61-1св21).

Крім того, у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі №599/645/21 (провадження №61-18490св21) викладено висновок про застосування нової редакції підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України в частині оподаткування сум відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, що компенсується, зокрема її батькам, згідно з яким такі суми не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платників податку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сума моральної шкоди, підлягає стягненню без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційні скарги залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ШАХТОУПРАВЛІННЯ «ПОКРОВСЬКЕ» залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 листопада 2024 року

Головуючий:

Судді: