АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року

м. Чернівці

справа № 727/4670/24

провадження 822/845/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Литвинюк І.М., Одинака О.О.,

за участю секретаря Собчук І.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державна казначейська служба України, Чернівецька обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області,

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 31 липня 2024 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Гавалешко П.С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Чернівецької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури.

Зазначав, що 12 серпня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000171 було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, щодо ОСОБА_1 16 серпня 2019 року позивачу було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 КК України.

У подальшому, кримінальну справу було скеровано до Шевченківського районного суду м. Чернівці.

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 жовтня 2020 року ОСОБА_1 було виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.367 ч.2 КК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, який ухвалою Чернівецького апеляційного суду 04 лютого 2021 року залишено без змін. В подальшому, постановою Верховного Суду від 30 вересня 2021 року касаційну скаргу прокурора було залишено без задоволення, вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19 жовтня 2020 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 04 лютого 2021 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Позивач незаконно перебував під слідством та судом з 16 серпня 2019 року (дата вручення повідомлення про підозру) по 04 лютого 2021 року (дата набрання законної сили ухвалою апеляційного суду, якою залишено виправдувальний вирок суду першої інстанції в силі), що загалом складає 17 місяців та 20 днів.

За час перебування під слідством та судом позивач зазнав незаконного втручання у своє особисте життя, переніс тяжкі емоційні хвилювання та стрес через незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури та суду щодо притягнення його до кримінальної відповідальності.

Просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь на відшкодування моральної шкоди 200 000 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 липня 2024 року позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Чернівецької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 100000 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач незаконно перебував під слідством органів досудового слідства, прокуратури, а саме 17 місяців та 20 днів, у результаті незаконних дій органів досудового слідства, прокуратури зазнав моральних страждань, що негативно вплинуло на його життя.

Суд визначив розмір моральної шкоди у сумі 100 000 гривень, як такої, що відповідає засадам розумності, співмірності та справедливості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги ОСОБА_2

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 липня 2024 року змінити та стягнути на його користь 200 000 гривень на відшкодування моральної шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення про задоволення позову допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення шкоди в розмірі нижче граничного розміру, оскільки судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди не було враховано глибину фізичних та душевних страждань, завданих позивачу, наявність протягом майже 17 місяців та 20 днів перешкод в реалізації життєвих планів, неправильно застосовано норми ч. 3 ст.13 Закону № 266/94-ВР.

Узагальнені доводи та заперечення Державної казначейської служби України

У відзиві на апеляційну скаргу Державна казначейська служба України просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Зокрема, посилається на те, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивач має зазначити, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Суд, визначаючи розмір відшкодування, має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Узагальнені доводи та заперечення Чернівецької обласної прокуратури

У відзиві на апеляційну скаргу Чернівецька обласна прокуратура просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності у розмірі 100 000 гривень, правильно врахував душевні та психологічні страждання, яких зазнав ОСОБА_1 , можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі та оцінив наведені обставини, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

12 серпня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000171 було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, щодо ОСОБА_1 .

16 серпня 2019 року позивачу, ОСОБА_1 , було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 КК України.

19 вересня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000171 затверджено обвинувальний акт та його скеровано до Шевченківського районного суду м. Чернівці.

19 жовтня 2020 року вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці ОСОБА_1 було виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.367 ч.2 КК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Згідно з ухвалою Чернівецького апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора було залишено без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 жовтня 2020 року, яким ОСОБА_1 виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, без змін.

Постановою Верховного Суду від 30 вересня 2021 року касаційну скаргу прокурора було залишено без задоволення, вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19 жовтня 2020 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 04 лютого 2021 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституція України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).

За своєю суттю зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18).

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виникає у випадку, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2023 року у справі № 501/85/22 (провадження № 61-6796св23) зазначено, що: «статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто вказаним Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Указане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), яка зазначила що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Аналогічний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2023 року у справі № 501/85/22 (провадження № 61-6796св23) зазначено, що: «відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Верховний Суд зауважує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду.

Відповідний правовий висновок також викладено у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 495/6187/16 (провадження № 61-8385св20), від 29 червня 2022 року у справі № 201/9398/20 (провадження № 61-11520св21), від 03 серпня 2022 року у справі № 461/5201/19 (провадження № 61-2271св22).

У постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), від 14 вересня 2022 року у справі № 415/1009/21 (провадження № 61-18055св21), від 07 грудня 2022 року у справі № 461/9982/19 (провадження № 61-4162св22) зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку».

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Як свідчить тлумачення статей 23, 1176 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок, що у ОСОБА_1 виникло право на відшкодування шкоди, завданої позивачу як громадянинові внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, незаконного застосування запобіжного заходу, що обмежувало та порушувало права громадянина, з тих підстав, що має місце передбачений законом випадок, який надає позивачу таке право, а саме, виправдувальний вирок в силу недоведеності висунутого обвинувачення.

12 серпня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000171 було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, щодо ОСОБА_1 16 серпня 2019 року позивачу було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 КК України.

У подальшому, кримінальну справу було скеровано до Шевченківського районного суду м. Чернівці.

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 жовтня 2020 року ОСОБА_1 було виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.367 ч.2 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, який ухвалою Чернівецького апеляційного суду 04 лютого 2021 року залишено без змін. В подальшому, постановою Верховного Суду від 30 вересня 2021 року касаційну скаргу прокурора було залишено без задоволення, вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19 жовтня 2020 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 04 лютого 2021 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Отже, початок перебування позивача під слідством та судом слід обчислювати з 16 серпня 2019 року (вручення підозри ), а дата закінчення - 04 лютого 2021 року (дата набрання вироком суду першої інстанції законної сили після апеляційного перегляду)

Таким чином, загальний термін перебування під слідством та судом внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності становить 17 місяців 20 днів.

У той же час, на переконання апеляційного суду, визначений розмір відшкодування не відповідає тим критеріям, які підлягають урахуванню при визначенні такого відшкодування.

Суд першої інстанції помилково вважав, що розмір моральної шкоди слід визначити нижче за граничний мінімум.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди підлягає зміні шляхом збільшення її розміру.

Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду, однак розмір грошового відшкодування визначається судом не лише від обсягу страждань, а й залежить від характеру порушення, глибини страждань, погіршення здібностей потерпілого та інших істотних обставин.

Колегія суддів зауважує, що законодавством не встановлено чіткого розміру відшкодування моральної шкоди у цій категорії справ, а зазначено тільки мінімальний розмір, з якого необхідно виходити при її визначенні.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її надмірного збагачення за рахунок держави.

Судом першої інстанції не в повній мірі враховано характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Зокрема, судом не в повній мірі врахована тривалість вимушених змін у житті позивача, судова практика в частині визначення розміру відшкодування та практика ЄСПЛ, який, з-поміж іншого, також звертає увагу в цій категорії справ на відсутність ефективного розслідування.

Ураховуючи обсяг заподіяної позивачу шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, пов`язаних із перебування позивача протягом вказаного періоду ( 17 місяців 20 днів) - під слідством та судом, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення відносин з оточуючими людьми та втрати ділової репутації, вимушеність докладання ним значних зусиль щодо відновлення своїх прав, що потягло за собою значні ускладнення в житті не тільки позивача, а і його родини; встановлення судами абсолютної недоведеності з боку органів досудового слідства та прокуратури обставин вчинення ним діяння, що йому інкриміновано, а також характеру пред`явленого обвинувачення; суд апеляційної інстанції, вважає за необхідне збільшити розмір морального відшкодування з 100 000 гривень до 170 000 гривень, що в повній мірі є пропорційним та достатнім для компенсації позивачу спричинених негативних наслідків морального характеру.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Із врахуванням викладених обставин та на підставі п.1 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 серпня 2024 року в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди змінити з 100 000 гривень до 170 000 гривень.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 10 жовтня 2024 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: І.М. Литвинюк

О.О. Одинак