Справа № 466/466/24
Провадження № 2/466/959/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2024 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Ковальчука О.І.

з участю секретаря Хомляк О.П.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

справа №466/466/24

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення

в с т а н о в и в:

05.01.2024 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» (далі ЛМКП «Львівтеплоенерго», позивач) пред`явило в суд позов до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.12.2016 по 31.10.2023 року в розмірі 25236,06грн. та сплачений судовий збір по справі у розмірі 2684,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 і є споживачем послуг з постачання теплової енергії.

ЛМКП «Львівтеплоенерго» зверталося до Шевченківського районного суду м. Львова з заявою про видачу судового наказу та стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за послуги з централізованого опалення.

Ухвалою судді від 11 жовтня 2019 року судовий наказ у справі №466/6864/19 про стягнення заборгованості за період з 01.10.2016 року по 30.06.2019 року скасовано.

Ухвалою судді від 16 лютого 2023 року судовий наказ у справі №466/11565/21 про стягнення заборгованості за період з 01.07.2019 по 30.09.2021 року скасовано.

З огляду на це, ЛМКП «Львівтеплоенерго» вирішило звернутись до суду в порядку позовного провадження та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_3 заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 25236,06 гривень.

Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією, суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Згідно з п.4 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм масності визначено суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальну організацію), яким є ЛМКП «Львівтеплоенерго».

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до положень ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

У відповідності до п. б ст.2 Прикінцевих положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розроблено нові договори та прийняті нарахування за послуги з 01 липня 2014 року.

Пунктом 1.1 Договору приєднання Про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 1 липня 2014 року виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води за встановленими відповідними уповноваженими органами тарифами для відповідних категорій споживачів, у строки і на умовах, що передбачені цим договором приєднання.

Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до комунальних послуг відносяться, зокрема, централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.

На підставі п. 5 ч. 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Проте, за період з 01.12.2016 року по 31.10.2023 року відповідач не сплачувала за спожиті послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість за централізоване опалення в розмірі 25236,06грн.

Враховуючи викладене, просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 22 січня 2024 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду.

22.03.2024 року та 02.04.2024 представник позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» Негря Г.Ю. подала до суду додаткові письмові пояснення.

В обґрунтування додаткових пояснень зіслалась на те, що житловий будинок по АДРЕСА_2 обладнаний вузлом обліку теплової енергії (ВОТЕ) на опалення та гаряче водопостачання, а також має горизонтальну розводку внутрішньобудинкової системи опалення, що дає можливість споживачам встановити у своїх помешканнях квартирні прилади обліку теплової енергії.

Квартирний тепловий лічильник на опалення в квартирі АДРЕСА_3 встановлено 06.08.2015 року, згідно Акту №74412 спеціалізованою монтажною організацією та поставлено на комерційний облік в ЛМКП «Львівтеплоенерго».

До передачі нарахувань ЛМКП «Львівтеплоенерго» за спожиті даним будинком послуги, у 2016 році відповідач повинна була звернутися до відповідної організації для проведення чергової державної метрологічної повірки приладу обліку теплової енергії, що встановлений у квартирі. Проте цього зроблено не було і помешкання вважалась таким, що не обладнане квартирним приладом обліку теплової енергії.

Пунктом 15 постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», передбачено, що засоби її обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. Повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця.

Відповідно до Розділу II ст.6 Закону України № 2119-VІІІ від 22.06.2017р. «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів - огляд, пломбування/розпломбування, періодична повірка (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж), ремонт засобів вимірювальної техніки, які є складовою частиною вузла обліку, забезпечення дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності), ремонт та заміна допоміжних засобів вузла обліку здійснюється за рахунок власників таких вузлів обліку. Враховуючи вищенаведене, повірка та обслуговування розподільних (квартирних) приладів обліку проводиться за рахунок власника вузла.

На адресу відповідача було скероване повідомлення про необхідність проведення чергової метрологічної повірки приладу обліку.

Оскільки інформації про те, що квартирний прилад обліку теплової енергії у даній і квартирі пройшов метрологічну повірку підприємство не отримало, нарахування вартості послуги з централізованого опалення за вказаною адресою ЛМКП «Львівтеплоенерго» проводило згідно показів загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії відповідно до п.12 постанови №630 від 21.07.2005р. «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення».

Подача теплової енергії до будинку для потреб централізованого опалення та гарячого водопостачання фіксується у Актах включення системи теплоспоживання будинку на початку опалювального сезону. Враховуючи викладене, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на вказані в позовній заяві та додаткових поясненнях обставини. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача, адвокат Подоляк Б.Р. в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, підтримавши клопотання про застосування строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_3 , зареєстрована та проживає за вказаною адресою, що підтверджується довідкою №1 з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 26 грудня 2023 року.

Стаття 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійснення своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує.

Житловий будинок по АДРЕСА_2 обладнаний вузлом обліку теплової енергії (ВОТЕ) на опалення. Будинок з горизонтальною розводкою внутрішньобудинкової системи опалення, що дає можливість споживачам встановити у своїх помешканнях квартирні прилади обліку теплової енергії.

Частиною 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення з використанням внутрішньобудинкових систем, що укладається виконавцем із споживачем фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договір приєднання. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З 01 липня 2014 року вважається укладеним договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води між ЛМКП «Львівтеплоенерго», що є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг постачання гарячої води у м. Львові для населення відповідно до норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (виконавець) та споживачем (власником/співвласником/балансоутримувачем будинку, квартири, житлових приміщень у багатоквартирних будинках, будинках, спорудах, які приєднані до теплових мереж ЛМКП «Львівтеплоенерго» і в яких послуги з централізованого постачання гарячої води надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго», а також користувачами вищевказаних приміщень, квартир, або особами, зареєстрованими (прописаними) у таких приміщеннях, квартирах, будинках).

Відповідно до п. 1.1 договору приєднання виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води за встановленими відповідними уповноваженими органами тарифами для відповідних категорій споживачів, у строки і на умовах, що передбачені договором приєднання.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

З 01 липня 2014р. відповідачу для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії ЛМКП «Львівтеплоенерго» був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , а також щомісячно направлялися квитанції про нарахування вартості послуг з централізованого опалення з метою їх оплати.

Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Відповідно до п. 3-4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності визначено суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальну організацію), якою є Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго».

Згідно ст. 6 цього Закону, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг.

Відповідно до п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, проте всупереч даної норми закону, відповідач не виконав свого зобов`язання щодо сплати послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, а тому зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлення індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних від простроченої суми.

Відповідно до ч.3 ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово- комунальних послуг.

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Станом на січень 2024 року за квартирою АДРЕСА_3 , у відповідача утворилась заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01.12.2016 року по 31.10.2023 року у розмірі 25236,06грн., оскільки відповідач неналежно виконує свої обов`язки, зокрема, не вносив виконавцю плату за послуги з централізованого опалення, внаслідок чого й утворилась заборгованість.

В судовому засіданні також встановлено, що у квартирі відповідача у серпні 2014 року було змонтовано квартирний засіб обліку теплової енергії (а.с.45).

Пунктом 15 постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», передбачено, що засоби її обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. Повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця.

Відповідно до Розділу II ст.6 Закону України №2119-VІІІ від 22.06.2017р. «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів - огляд, пломбування/розпломбування, періодична повірка (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж), ремонт засобів вимірювальної техніки, які є складовою частиною вузла обліку, забезпечення дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності), ремонт та заміна допоміжних засобів вузла обліку здійснюється за рахунок власників таких вузлів обліку. Враховуючи вищенаведене, повірка та обслуговування розподільних (квартирних) приладів обліку проводиться за рахунок власника вузла.

Згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, тепловий лічильник відповідача пройшов повірку 23.01.2017 року.

Оскільки повірка квартирного приладу обліку по АДРЕСА_1 була здійснена у січні 2017, розрахунок вартості послуг з централізованого опалення для вказаної квартири у грудні 2016 та до 24.01.2017 року проведено відповідно до показів загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії відповідно до п.12 постанови №630 від 21.07.2005р. «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення».

З 24.01.2017 року нарахування вартості послуги з централізованого опалення по АДРЕСА_1 проводиться із врахуванням показів квартирного теплового лічильника.

По квартирах, в яких не встановлено квартирні прилади обліку теплової енергії, кількість теплоти на потреби опалення розраховується як різниця між кількістю теплової енергії, спожитої на потреби опалення будинку та сумарним об`ємом теплової енергії, спожитої квартирами з квартирними приладами обліку та втратами у внутрішньобудинковій системі опалення, пропорційно опалювальній площі квартир, в яких не встановлено приладів обліку.

Так, як зазначено вище, за квартирою АДРЕСА_3 , у відповідача утворилась заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01.12.2016 року по 31.10.2023 року у розмірі 25236,06грн.

Вирішуючи питання про підставність позовних вимог, суд враховує те, що відповідно до положень ст. 256 ЦК України право особи на звернення до суду за захистом свого цивільного права або інтересу може бути реалізоване протягом визначеного законом строку (в межах позовної давності).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому відповідно ч. 4 такої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, водночас ч. 5 даної статті передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Так, представником відповідача подано до суду клопотання про застосування строку позовної давності, відповідно до якого вказує, що позовна заява подана поза межами строку позовної давності. Представником позивача подано до суду клопотання про поновлення строку позовної давності за період з 01.02.2017 року (а.с.29-30).

Оцінюючи доводи сторін щодо застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України). Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому згідно з ч. 4 ст. 267 ЦПК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Водночас відповідно до ч. 5 даної статті Кодексу якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Зокрема, як вже зазначалось вище, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, що виникла за період з 1 грудня 2016 року, однак позов поданий до суду лише 05 січня 2024 року.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. При цьому відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України та пункту 3 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення за певними вимогами, зокрема, і про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

ЛМКП «Львівтеплоенерго» зверталося до Шевченківського районного суду м. Львова з заявою про видачу судового наказу та стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за послуги з централізованого опалення.

Ухвалою судді від 11 жовтня 2019 року судовий наказ у справі №466/6864/19 про стягнення заборгованості за період з 01.10.2016 року по 30.06.2019 року скасовано.

Ухвалою судді від 16 лютого 2023 року судовий наказ у справі №466/11565/21 про стягнення заборгованості за період з 01.07.2019 по 30.09.2021 року скасовано.

Водночас Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 7 липня 2020 року у справі №712/8916/17-ц (провадження № 14-448цс19) дійшла до висновку, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі №903/509/17).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак з врахуванням наведеного вище вбачається, що звернення позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості не є підставою для поновлення строку позовної давності. Крім того, не заслуговують на увагу твердження представника позивача про переривання строку позовної давності у зв`язку з оплатою відповідачем боргу, оскільки така оплата проведена лише в лютому 2018 року (а.с.12).

Разом із тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року No 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався.

Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, сформульованого у постанові від 07.09.2022 (справа № 679/1136/21, провадження №61- 5238св22), виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, Верховний Суд дійшов висновку про те, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених, зокрема, статтями 257, 258 цього Кодексу, підлягає застосуванню.

З огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин із 12 березня 2020 року, клопотання представника позивача щодо поновлення строку позовної давності підлягає задоволенню в межах трирічного строку, що обчислюється за період з лютого 2017 по березень 2020 року (оскільки право вимоги оплати за централізоване опалення за лютий 2017 року настало 21 березня 2017, відповідно строк позовної давності за цією вимогою спливає 21.03.2020 після введення карантину).

Крім того, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в країні неодноразово продовжувався та триває до цього часу.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, який набрав чинність 17 березня 2022 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Тобто було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин.

Продовження строків позовної давності в період дії карантину та воєнного стану є безумовним та автоматичним в силу закону.

Відтак, з врахуванням викладеного, в решті позовних вимог за період з грудня 2016 по січень 2017 року, суд вважає, що позивачем було пропущено строк позовної давності без поважних причин, такий поновленню не підлягає, а тому з відповідача підлягає стягненню лише заборгованість, що виникла з лютого 2017 року.

Таким чином, на переконання суду, до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за фактичне користування послугою з централізованого опалення за період з 01.02.2017 по 30.10.2023 року у розмірі 3762,94грн., яка розраховується наступним чином: 25236.06 грн.(загальна сума заборгованості) - 19882,01грн.(12.2016) 1591,11грн.(01.2017).

Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші доводи, зазначені сторонами у заявах по суті справи, а також зазначені у поясненнях в судових засіданнях, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами, а тому позов ЛМКП «Львівтеплоенерго» підлягає частковому задоволенню.

Крім того, в силу дії ч. 2 ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає розмір судових витрат, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, виходячи з принципу пропорційності, розрахунок судового збору, який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача виглядає наступним чином: 3762,94 х 2684,00 : 25236,06 = 400,21грн.

У зв`язку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 400,21грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,141,263,265,267, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за період з 01.02.2017 по 31.10.2023 року за послуги з централізованого опалення в розмірі 3762,94грн. (три тисячі сімсот шістдесят дві гривні дев`яносто чотири копійки).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити у зв`язку з спливом строку позовної давності.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 400,21грн.(чотириста гривень двадцять одну копійку) судового збору.

Позивач: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», , юридична адреса: 79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення виготовлено 13 листопада 2024 року.

Суддя О. І. Ковальчук