Провадження № 2-др/686/141/24
03 жовтня 2024 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд в складі:
головуючого судді Палінчака О.М.,
за участю секретаря Цибульської Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому заяву ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -
Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 подав до суду заяву про винесення додаткового рішення та стягнення з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 16 916 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 104 010 грн., витрати на визначення ринкової вартості об`єктів нерухомості в розмірі 11 000 грн.
В судове засідання позивач та її представник не з`явились. Представник позивача ОСОБА_1 подав до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, вимоги заяви підтримав та просив їх задовольнити.
Відповідач та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися. ОСОБА_4 подала до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу до 1000 грн., заяву про відшкодування судових витрат залишити без задоволення, розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення просила проводити без їх участі.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши наданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог заяви з наступних підстав.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 19.09.2024 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) будівлю перукарні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 163,8 кв. м. В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) право приватної власності на 1/2 частину будівлі перукарні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 163,8 кв. м. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно положень ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, на професійну правничу допомогу.

Так, до заяви про ухвалення додаткового рішення представник позивача долучив копію договору від 06.06.2023 року про надання правничої допомоги, копію додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої допомоги від 06.06.2023 року №0606/23-к, копію детального опису робіт (наданих послуг) остаточний розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи та копію акту приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги від 06.06.2023 року №0606/23-к від 24.09.2024 року.

Окрім того, до заяви про ухвалення додаткового рішення долучено копії:

рахунку фактури 1 від 07.07.2023 року та платіжна інструкція на суму 37 000 грн.; копія рахунку фактури 2 від 08.02.2024 року та платіжна інструкція на суму 5850 грн.; рахунку фактури 3 від 21.03.2024 року та платіжна інструкція на суму 8000 грн.; рахунку фактури 4 від 22.04.2024 року та платіжна інструкція на суму 400 евро; рахунку фактури 5 від 16.05.2024 року та платіжна інструкція на суму 200 евро; рахунку фактури 6 від 24.07.2024 року та платіжна інструкція на суму 200 евро; рахунку фактури 7 від 21.08.2024 року та платіжна інструкція на суму 9500 грн.; рахунку фактури 8 від 19.09.2024 року та платіжна інструкція на суму 200 евро.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Положеннями частини першої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення по справах «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009 року; «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20).

Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Також, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Таким чином, зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони.

Зазначене відповідає правовій позиції викладеній в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, у якій Верховний Суд зазначив, що право суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що підлягає розподілу між сторонами, можливе лише за клопотанням іншої сторони.

Судом встановлено, що представником позивача подані усі необхідні докази, які підтверджують розмір витрат на правову допомогу, а тому, витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, заперечень представника відповідача, принципів розумності та співмірності, часткового задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу до розміру 35 000 грн. 00 коп.

Окрім того, судом встановлено, що при подачі позовної заяви по справі до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп. та 13 420 грн., а також, 2422,4 грн. за подання заяви про забезпечення позову, що підтверджується квитанціями про сплату судового збору: від 01.07.2023 року на суму 13 420 грн., від 05.11.2023 року на суму 1073,6 грн.; від 03.03.2024 року на суму 2 422,4 грн.

При цьому, позивачем при подачі заяви про забезпечення позову сплачено судовий збір в розмірі 2422,4 грн.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

В силу ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Згідно з п.4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 605,6 грн.

Отже, розмір переплаченого судового збору за подання даної заяви становить 1 816,8 грн., який може бути повернуто за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду.

А тому, судовий збір по даній справі становить 15099,2 грн., який у відповідності із положенням ст. 141 ЦПК України підлягає частковому стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 5033 грн. 07 коп. (15099,2/3).

Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

На підтвердження сплати вартості визначення ринкової вартості нерухомості, а саме: будівлі перукарні в сумі 5000 грн. представником позивача долучено квитанцію від 14.03.2023 року, і дана сума підлягає стягненню з відповідача.

Отже, враховуючи вищевикладене, клопотання представника позивача підлягає частковому задоволенню, та з відповідача та користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 35 000 грн. витрат на правову допомогу, 5033,07 грн. сплачений судовий збір та 5000 грн. витрат на проведення незалежної оцінки вартості майна, а всього 45033,07 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.121, 133, 137, 141, 247, 270 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Постановити у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - додаткове рішення.

Заяву позивача ОСОБА_2 , яка подана ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) судові витрати в розмірі 45 033 грн. 07 коп.

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст додаткового рішення суду складено 04 жовтня 2024 року.

Суддя: О.М. Палінчак