Номер провадження: 22-ц/813/4650/24
Справа № 947/6111/23
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л.В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника адвоката Хрульової Віри Борисівни

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 січня 2024 року, ухвалене Київським районним судом м. Одеси у складі: судді Калініченко Л.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

в с т а н о в и в:

21 лютого 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з вказаним позовом, в обгрунтування якого посилається на те, що 01 червня 2019 року приблизно о 16:30 годині, перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , відповідачка ОСОБА_2 у ході раптово виниклого конфлікту зі своїм чоловіком ОСОБА_3 , захищаючись від останнього, який нібито накинувся на неї з ножицями в руці, спричинивши непроникаючі колото-різані поранення в області живота, роззброїла нападника, в результаті чого, дії останнього значно втратили суспільну небезпечність та діючи нібито з непрямим умислом, що виражався в усвідомленні суспільно небезпечних наслідків, що вона виходить за межі необхідної оборони, нібито з метою самозахисту, використовуючи кухонний ніж нанесла один удар зазначеним ножем, який утримувала у правій руці в область лівої гомілки ОСОБА_3 , спричинивши колото-різане поранення, яке відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та в подальшому завдавши ще одного удару ножем, який тримала у правій руці в область грудної клітини ОСОБА_3 справа ззаду, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження, у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням правої легені та крововиливом в праву плевральну порожнину, після отримання якого ОСОБА_3 помер на місці вчинення правопорушення, безпосередньою причиною смерті є геомологічний шок.

За фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України, до Єдиного реєстру розпочатих досудових розслідувань за № 0001791 та розпочато досудове розслідування.

10 червня 2019 року позивачку як рідну сестру померлого ОСОБА_3 визнано потерпілою та залучено до кримінального провадження № 0001791 від 01 червня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину передбаченого ст. 118 КК України.

В подальшому відносно ОСОБА_2 складено обвинувальний акт та направлено його за належністю до суду.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2022 року по справі № 521/12715/19, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 січня 2023 року, обвинувачену ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 118 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України. Кримінальне провадження № 0001791 від 01 червня 2019 року відносно ОСОБА_2 , обвинуваченої за ст. 118 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрито.

У мотивувальній частині зазначеної ухвали судом вказано, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не позбавляє потерпілого можливості звернутися до суду з цивільним позовом про відшкодування заподіяної внаслідок кримінального правопорушення шкоди в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що кримінальним правопорушенням, у вчинені якого обвинувачувалася ОСОБА_2 , потерпілій ОСОБА_1 було завдано майнової та матеріальної шкоди та у добровільному порядку шкода відшкодована не була, потерпіла, користуючись наданими їй законодавством України правами, звернулася до суду з цивільним позовом про стягнення шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

В обґрунтування завданої матеріальної шкоди заявленої до стягнення з відповідачки позивачка посилається на те, що нею було понесені витрати по оформленню, організації та похованню померлого брата ОСОБА_3 , що складає в загальній сумі 13 055,00 грн, а також витрати на косметичні послуги та послуги по бальзамуванню покійного ОСОБА_3 в сумі 5200,00 грн, пов`язані із виготовленням та спорудженням надгробного пам`ятника для померлого витрати у розмірі 7300,00 грн, що в цілому складає 25 555,00 грн.

Окрім матеріальної шкоди, позивачка вважає, що неправомірними діями відповідачки, їй також спричинено моральні та фізичні страждання. Внаслідок насильницької смерті брата, позивачка стверджує, що перенесла сильні душевні страждання, за наслідком чого втратила нормальний сон, апетит, інтерес до життя, що також призвело до підвищення тиску, нервозності, відчуття болі в області голови та серця. Вказаною подією було порушено звичайний уклад життя позивача, будь-яка побутова робота вимагала від позивача набагато більше часу та зусиль.

Позивач стверджує, що вона пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху, вищевказані обставини спричинили негативні зміни у житті позивача, а саме щоденні думки та спогади про психотравмуючі обставини злочину, негативні переживання, тимчасову відірваність від активного соціального життя, емоційну напругу, нервозність, почуття образи, обурення, що супроводжувалося постійним больовим відчуттям. Наслідки події, що мала місце з вини відповідачки, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу, обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, що вимагають компенсаторних можливостей для їх подолання.

Позивачка вказує, що вона неодноразово потрапляла до лікарні із серцевими нападами та ішемічними атаками, проходила як амбулаторне, так і стаціонарне лікування. Окрім того, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, позивачку було звільнено з робочого місця, про що у трудовій книжці було зроблено відповідний запис, а саме «звільнена у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи».

Тому вважає, що підлягає одночасно врахуванню той факт, що ОСОБА_2 жодного разу навіть не намагалася вжити заходів щодо відшкодування позивачці, як потерпілій, матеріальної і моральної шкоди, не сприяла усуненню негативних наслідків вчиненого нею злочину, що в свою чергу додатково відобразилося на характері та обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнала потерпіла.

З посиланням на викладені посилання, ступінь вини ОСОБА_2 , характер вчиненого діяння, позивачка оцінює понесену моральну шкоду у розмірі 500 000,00 гривень.

Тому просила суд стягнути з відповідачки на свою користь у відшкодування матеріальної шкоди - 25 555,00 грн, у відшкодування моральної шкоди - 500 000,00 грн.

09 серпня 2023 року до суду від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що в рамках спірного кримінального правопорушення відповідачка обвинувачувалась у його вчиненні за ст. 118 КК України, яке полягало у тому, що ОСОБА_3 накинувся на відповідачку з ножицями внаслідок чого, остання була вимушена захищатись від нього. Представник вказує, що внаслідок вказаних обставин ОСОБА_3 помер на місці, а ОСОБА_2 залишилася жива і також понесла матеріальної та моральної шкоди, що полягало у вимушеному лікуванні та обстеженні зверненні за консультаціями до спеціалістів різного рівня, купувати лікарські препарати, що потребувало великих затрат, як грошових засобів так і часу, а також додаткових життєвих зусиль. При цьому, право на необхідну оборону є природним правом кожної людини і його ніхто не може бути позбавлений, незалежно від можливості звернутися за допомогою до правоохоронних органів. Крім того, право на необхідну оборону є конституційним правом кожного громадянина України, згідно до ч. 2 ст. 27 Конституції України, кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 січня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - 18255,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - 50 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_4 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 січня 2024 року та відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Також просить допитати свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги ст. 128 КПК України, яка зазначає, що при розгляді цивільного позову у кримінальному провадженні застосовуються норми цивільного законодавства.

Суд в порушення ст. 43 ЦПК України не встановив всі обставини вказаної справи. Під час судового засідання 12 вересня 2023 року суд задовольнив клопотання про допит двох свідків, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , проте допитав тільки свідка ОСОБА_6 , який надав суду пояснення, що позивачка не займалась похованням померлого. В рішенні суду не зазначено підстав з яких суд не прийняв покази вказаного свідка.

Вказує, що судом не прийнято до уваги те, що відповідачка обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України та діяла в стані необхідної оборони, яка вимушена була захищатись від свого чоловіка, і також отримала тілесні ушкодження, у зв`язку з чим проходила лікування, що потребувало великих затрат, також страждала через смерть чоловіка.

Зазначає, що доводи позивачки про те, що нею витрачені кошти на поховання потерпілого є безпідставними, оскільки усі витрати відшкодовані ОСОБА_5 , а наданий суду договір замовлення не відповідає дійсності і є формальним, тому необхідно допитати свідка ОСОБА_7 .

Вважає, що причинена шкода не підлягає відшкодуванню в порядку ст. 1169 ЦК України.

Також вважає, що судом не враховані вимоги ст. 1168 ЦК України, та оскільки позивачка не є дружиною, батьком або дитиною, не мешкала з ОСОБА_3 однією сім`єю, тому вона не має права на відшкодування моральної шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні відповідачка та її представник - ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги, представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_8 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Позивачка, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилася, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси на розгляді перебувала справа № 521/12715/19 за кримінальним провадженням № 0001791 від 01.06.2019 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 02 листопада 2022 року, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 січня 2023 року, по справі № 521/12715/19 клопотання захисника в інтересах ОСОБА_2 про закриття кримінального провадження № 0001791 від 01 червня 2019 року у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності задоволено. Звільнено обвинувачену ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ст. 118 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України. Кримінальне провадження № 0001791 від 01 червня 2019 року відносно ОСОБА_2 , обвинуваченої за ст. 118 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрито.

Вказаною ухвалою встановлено, що згідно обвинувального акту, ОСОБА_2 , в рамках кримінального провадження № 0001791, обвинувачувалась в тому, що 01 червня 2019 року приблизно о 16:30 год., перебуваючи на подвір`ї буд. АДРЕСА_1 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, в ході раптово виниклого конфлікту зі своїм чоловіком ОСОБА_3 , захищаючись від останнього, який накинувся на неї з ножицями в руці, спричинивши непроникаючі колото-різані поранення в області живота, роззброїла нападника, в результаті чого дії останнього значно втратили суспільну небезпечність, та діючи з непрямим умислом, що виражався в усвідомленні суспільно небезпечних наслідків, що вона виходить за межі необхідної оборони, з метою самозахисту, використовуючи кухонний ніж, який попередньо взяла зі столу розташованого біля літньої кухні подвір`я зазначеного будинку, нанесла один удар зазначеним ножем, який утримувала у правій руці в область лівої гомілки ОСОБА_3 , спричинивши одне колото-різане поранення, та в подальшому завдавши ще одного удару ножем, який тримала у правій руці, в область грудної клітини ОСОБА_3 зправа ззаду, спричинила останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням правої легені та крововиливом в праву плевральну порожнину, від отримання якого ОСОБА_3 помер на місці вчинення правопорушення.

Тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани лівої гомілки не було небезпечним в момент заподіяння для життя, при звичайному своєму перебігу, та викликає короткочасний розлад здоров`я тривалістю більше шести днів, але не більше ніж три тижні, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» має ознаки легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Тілесне ушкодження у вигляді комплексу проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням правої легені та крововиливу в праву плевральну порожнину, що ускладнились розвитком геморогічного шоку, яке було небезпечним для життя і згідно з п. 2.1.1. (а), 2.1.3. (й), 2.1.3 (о) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, безпосередньою причиною смерті є геморогічний шок.

Таким чином, ОСОБА_2 обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України, тобто в умисному вбивстві, при перевищенні меж необхідної оборони.

Та обставина, що позивачка ОСОБА_1 є рідною сестрою померлого ОСОБА_3 , ніким по справі не оспорюється.

В рамках кримінального провадження № 0001791 позивачку ОСОБА_1 визнано потерпілою.

До позовної заяви у якості доказів на відшкодування матеріальної шкоди позивачкою долучено копію договору-замовлення від 03 червня 2019 року послуг по оформленню, організації та проведення похоронного ритуалу, замовником якого є ОСОБА_1 , виконавець - ОСОБА_9 , сума послуги складає 13 055, 00 грн (а.с. 15);

копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 03 червня 2019 року, прийнятого від ОСОБА_1 , на суму 5200,00 грн за надані санітарно-косметичні послуги та послуги по бальзамуванню покійного ОСОБА_3 (а.с. 17);

копію накладної № 170 від 19 квітня 2021 року, виданої ПП ОСОБА_10 , платником за послугами є ОСОБА_11 на суму 7300 грн (гранітний пам`ятник з художніми роботам на ОСОБА_3 , тумба, квітник, вставка) (а.с. 18);

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди, суд виходив із того, що стороною відповідачки не спростовано надані позивачкою докази про понесені саме ОСОБА_1 витрати з організації поховання померлого брата у загальному розмірі 18255,00 грн (13055 грн та 5200 грн) та що такі витрати перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з виною відповідачки у вчиненні кримінального правопорушення.

Натомість, позовні вимоги про відшкодування понесених позивачкою витрат з замовлення і встановлення надгробного пам`ятнику для померлого ОСОБА_3 у розмірі 7300,00 грн суд вважав безпідставними, оскільки згідно копії накладної № 170 від 19.04.2021, виданої ПП ОСОБА_10 , платником за цими послугами є ОСОБА_11 , доказів дії якого від імені позивачки немає.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд обгрунтував таке тим, що позивачка як рідна сестра померлого ОСОБА_3 зазнала душевних страждань, перенесла емоційний стрес через смерть останнього, і між протиправними діями відповідачки та вказаними наслідками наявний причинно-наслідковий зв`язок, і розмір такої шкоди судом оцінений з урахуванням наведеного у 50000 грн. Натомість, заявлений до відшкодування розмір суд вважав необгрунтованим з огляду на недоведеність хвороб позивачки та причин її звільнення із вищенаведеним фактом смерті брата, заподіяної йому при перевищенні меж необхідної оборони відповідачкою.

Рішення суду оскаржується відповідачкою у задоволеній частині позовних вимог, тому відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14, третього абзацу пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, і у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Тому предметом апеляційного перегляду є рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення майнової та немайнової (моральної) шкоди, які задоволені.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 рішення суду не є предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Правовими підставами відшкодування шкоди визначено, зокрема положення статей 27, 55, 56 Конституції України, статті 2 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, статей 23, 1167, 1168 ЦК України.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до частини першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Для вирішення питання, чи підлягає до спірних правовідносин застосування положень статті 1168 ЦК України, судам слід встановити характер родинних стосунків позивача із померлою особою, оскільки тільки чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі), діти (усиновлені), а також особи, які проживали з померлою особою однією сім`єю, мають право на відшкодування шкоди в порядку цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1169 ЦК України якщо у разі здійснення особою права на самозахист вона завдала шкоди іншій особі, ця шкода має бути відшкодована особою, яка її завдала.

У справі, яка переглядається, установлено, що позивачка ОСОБА_1 є родичем померлого ОСОБА_3 , а саме - його рідною сестрою.

Отже, за змістом ч. 2 ст. 1168 ЦК України єдиною підставою для віднесення позивачки до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, є її проживання з померлим братом однією сім`єю.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункти 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Жодних посилань на те, що позивачка проживала із братом однією сім`єю в позовні заяві як першій заяві по суті справи не міститься та відповідних доказів такого позивачкою не надано.

Посилання позивачки на те, що її визнано потерпілою у кримінальному провадженні як рідну сестру загиблого ОСОБА_3 не може бути взято до уваги як підстава для задоволення такої вимоги без доведення обставин проживання однією сім`єю у відповідності до вимог спеціальної норми, що регулює спірні правовідносини - ч. 2 ст. 1168 ЦК України.

Тому доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 про необґрунтованість рішення суду через порушення норм матеріального права в частині задоволених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди є слушними як такі, що ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскаржуваного рішення в частині задоволених позовних вимог про відшкодування майнової шкоди з огляду на не, що хоча частина документів оформлено на ім`я позивачки, проте фактично такі витрати несли інші особи, то колегія суддів вважає, що відповідачкою в порушення вимог ст. 12, 13, 76-81, 83 ЦПК України не виконано свого процесуального обов`язку та не спростовано допустимими доказами надані позивачкою докази щодо таких витрат.

Судом вірно взято до уваги надані позивачкою письмові докази витрат з організації поховання померлого брата у загальному розмірі 18255,00 грн (13055 грн - копія договору-замовлення від 03 червня 2019 року по організації та проведенню похоронного ритуалу, замовником якого є ОСОБА_1 , виконавець - ОСОБА_9 , та копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 03 червня 2019 року, прийнятого від ОСОБА_1 , на суму 5200,00 грн за надані санітарно-косметичні послуги та послуги по бальзамуванню покійного ОСОБА_3 ). Вказані докази є належними, допустимими та надані позивачкою разом із першою заявою по суті справи.

Вказані докази відповідачкою не спростовані.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.10.2024, занесеною до протоколу судового засідання, відповідачці відмовлено у задоволенні її клопотання про допит свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 на предмет того, що фактично витрати по похованню ОСОБА_3 понесли інші особи, а не позивачка, оскільки свідок ОСОБА_6 вже був допитаний судом першої інстанції; щодо свідка ОСОБА_5 , то судом першої інстанції клопотання відповідачки про допит цього свідка було задоволено, проте його явку не було забезпечено самою ОСОБА_2 ; а свідок ОСОБА_7 не заявлявся нею в суді першої інстанції.

Крім того, пояснення вказаних осіб не є допустимими доказами в розумінні вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так само помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що спричинена шкода не підлягає відшкодуванню в порядку ст. 1169 ЦК України, оскільки судовим рішенням у кримінальному провадженні, яке має преюдиційне значення для теперішньої справи, встановлено перевищення меж необхідної оборони з боку ОСОБА_2 , у той час, коли підставою для невідшкодування шкоди, завданої особою при здійснення нею права на самозахист від протиправних посягань, у тому числі у стані необхідної оборони, є лише не перевищення меж такої оборони (ч. 1 ст. 1169 ЦК України).

Тому твердження про звільнення відповідачки від вказаної відповідальності на підставі вказаної норми є власним помилковим тлумаченням нею вказаної норми, що регулює виниклі спірні правовідносини.

Отже, суд першої інстанції, розглядаючи справу, вірно встановив протиправність поведінки (дії) особи, шкідливий результат такої поведінки (шкоди); причинний зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; та вину особи, яка заподіяла шкоду, та вирішив питання про її стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , а помилкові доводи апеляційної скарги відповідачки не спростовують таких висновків.

Інших доводів апеляційна скарга в оскаржуваній частині не містить.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Вказана невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції в оскаржуваній частині щодо моральної шкоди, обставинам справи та порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права у відповідності до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині позовних вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди та ухвалення нового рішення в частині про відмову у задоволенні позову.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду як таке, що відповідає вимогам ст. 375 ЦПК України, не підлягає зміні або скасуванню за доводами апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційним судом у цій справі в наведеній частині ухвалюється нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, а апеляційна скарга відповідачки задовольняється частково, тому враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як позивач - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, тому в порядку ч. 7 ст. 141 ЦПК України ОСОБА_2 слід компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений нею за подання апеляційної скарги судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1179,70 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника адвоката Хрульової Віри Борисівни задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 січня 2024 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відмовити.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Приморським РО УМВС України в Одеській області від 04 червня 1997 року, адреса: АДРЕСА_2 ) за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1179,70 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 10 жовтня 2024 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький