РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Полонця С.М.,

секретаря с/з Лукасевич А.Є.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

встановив:

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики від 18.10.2023 на загальну суму 900,00 доларів США, посилаючись на те, що між сторонами 18.10.2023 року було укладено договір позики. На підтвердження укладення вказаного договору відповідачем було видано розписку. За умовами договору позики відповідач отримала кошти в сумі 900 доларів США, які не повернула позивачу після вручення ним вимоги щодо повернення коштів.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 16.09.2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 14.10.2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надала.

Дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обовязок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13.12.2017 року по справі №309/3458/14-ц.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 31.10.2018 року по справі №707/2606/16-ц.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 18.10.2023 року між сторонами було укладено договір позики, на підтвердження чого відповідачем було видано розписку. За умовами договору позики ОСОБА_2 отримала від свого чоловіка ОСОБА_1 кошти в сумі 900 доларів США, з яких 800 доларів на операцію, а 100 доларів на лікування хворого зуба, які не повернула позивачу після вручення ним вимоги від 30.07.2024 року щодо повернення коштів.

При цьому, позивачем надано суду копію розписки від 18.10.2023 року, а не її оригінал, який би свідчив про те, що боргове зобов`язання не виконане.

З копії вищевказаної розписки не можливо достовірно встановити прізвище, ім`я та по батькові позичальника, а також в ній відсутні ідентифікуючі дані позичальника, такі як дата народження, РНОКПП, серія, номер і дата видачі паспорта громадянина України, місце проживання.

Крім того, у вказаній копії розписки не зазначено правильну назву валюти, а лише визначено суму в доларах, без зазначення якої саме країни. Разом з тим, позивач просить стягнути борг саме в доларах США, про які не йдеться у копії розписки.

Таким чином, судом встановлено, що наявність між сторонами позикових відносин саме у доларах США не підтверджується наявною у справі копією розписки від 18.10.2023 року, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263, 265, 279 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: