Провадження № 2/522/1742/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Сировій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Хаджибеєвської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Хаджибеєвської районної адміністрації Одеської міської ради, в якій просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що мати тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого сина, який після розірвання шлюбу між сторонами, мешкає разом з батьком.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник за ордером адвокат Чебаненко О.А. позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити; позивач пояснив суду, що в 2010р. уклав шлюб з ОСОБА_2 , від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Одразу після народження дитини, мати відмовилась від виховання дитини, оскільки не справлялась зі своїми обов`язками, покинула його та сина та переїхала до своїх батьків, дитині на той час було біля року. Позивач намагався налагодити контакт між матір`ю та дитиною, проте матір не виявляла бажання до спілкування та виховання дитини; останній раз бачила сина більше 10 років тому, на чотириріччя дитини обіцяла прийти і так і не прийшла, страждає на психіатричне захворювання з 2010р. Позивачем були прийняті заходи з лікування та допомоги відповідачці, проте, це не принесло позитивного результату, сім`я розпалася. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 13.11.2014р. шлюб між сторонами розірваний, спільна дитина- ОСОБА_3 залишився проживати разом з батьком, ОСОБА_1 . Після розірвання шлюбу дитина тимчасово виховувалась у матері позивача в іншій області та згодом позивач забрав свою матір та дитину до себе жити. Відповідачка ніяк у житті сина участі не приймала та не приймає по сьогоднішній день; з дитиною не спілкується, матеріально не забезпечує. Враховуючи, що мати ніякої участі не приймає у житті сина більше 12 років, позивач вважає за необхідне позбавити її батьківських прав відносно дитини.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, неодноразово була повідомлена про день та час розгляду справи належним чином; матеріали справи містять її нотаріально посвідчену заяву, якою ОСОБА_2 не заперечує проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнає позов до неї про позбавлення батьківських прав.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 17.04.2010 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений шлюб, що був зареєстрований в Третьому Приморському відділі РАЦС одеського міського управління юстиції.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 09.11.2010р.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.11.2014 р. у справі №522/20042/14-ц шлюб між сторонами розірваний, спільна дитина - ОСОБА_3 залишився проживати разом з батьком, ОСОБА_1 . При цьому, суд враховує, що в рішенні суду від 13.11.2014р. було встановлено, що при зверненні в 2014р. позивач вже аргументував свої позовні вимоги тим, що протягом останніх трьох років сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть сумісного господарства, мешкають окремо; у вихованні їх сина відповідачка не приймає участь у зв`язку з хворобою, сина просить залишити проживати з ним. Також, судом враховано, що відповідачка при розгляді справи №522/20042/14-ц зазначила про бажання залишення дитини проживати з батьком.

Крім того, матеріали справи містять заяву ОСОБА_2 від 14.11.2023р. не заперечує проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнає позов до неї про позбавлення батьківських прав.

Згідно до висновку Органу опіку та піклування Хаджибеєвської районної адміністрації Одеської міської ради від 22.01.2024 року, орган опіки та піклування Хаджибеєвської районної адміністрації Одеської міської ради вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З огляду на обставини справи, суд вважає, що позов про позбавлення батьківських прав відповідачку правомірний, обґрунтований, відповідає нормам ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, заявлений в інтересах дитини і має бути задоволений.

Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно ст. 12 Закону України Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

З роз`яснень, наданих в п. 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Також, в Постанові від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), Верховний Суд зазначив, що тлумачення цієї норми права дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про ухилення матері від виховання дитини, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, як того передбачає ст. 166 СК України.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Враховуючи викладене, та приймаючи до уваги особисте підтвердження відповідачкою свідомого та навмисного нехтування ним своїми обов`язками по вихованню дитини, що виразилось в неоднократному свідомому ігноруванні судових засідані та підписанні нотаріально посвідченої заяви про згоду з позбавленням її батьківських прав, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, яке виражається у тому, що вона не спілкується більше 10 років з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування її особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі і не може бути для дитиною прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання сином освіти. Відповідачка не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займалась та не займається вихованням та утриманням дитини, не замислюється про долю дитини, її майбутнє.

Керуючись ст. 51 Конституції України, Конвенцією про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. № 789-XII, ст. 7, 84, 141, 180, 182, 184, 191 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Законом України «Про охорону дитинства», ст. 4, 10, 11, 280-283, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Хаджибеєвської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду. А для осіб, які брали участь у судовому засіданні, але не були присутніми при оголошенні, у той самий строк з моменту отримання копії рішення суду.

Суддя Ю. Б. Свячена

18.06.24