Справа № 681/896/24
Провадження 2/681/430/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Горщара А.Г.

з участю секретаря судових засідань Салюк Т.М.

позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полонне за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину майна у спільному майні подружжя, -

встановив:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя майно, придбане нею та відповідачем в період шлюбу: житловий будинок загальною площею 72,6 кв.м та земельну ділянку площею 0,0785 га, кадастровий номер 68:236:101:00:02:006:0450, з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, які розташовані по АДРЕСА_1 , та визнати за кожним з них право власності на 1/2 частину вказаних об`єктів нерухомості.

Позов мотивований такими обставинами.

03 вересня 1998 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб, в період якого у них народились двоє дітей, які на даний час досягли повноліття.

Під час шлюбу за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу 20 травня 2002 року придбано на ім`я відповідача вище вказаний житловий будинок, також на ім`я відповідача було приватизовано зазначену земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, про що 17 серпня 2007 року видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯГ №404504. Після розірвання шлюбу сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна подружжя, а тому позивачка мотивуючи, що житловий будинок придбаний в період шлюбу за спільні кошти та є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_2 у рівних частках, просила визнати за нею право власності на 1/2 частку будинку та земельної ділянки.

Ухвалою судді від 06 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, яке ухвалою суду від 16 жовтня 2024 року закрито та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачка заявлені нею позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву, клопотань, заяв до суду не подав.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке.

Встановлено, що 03.09.1998 позивачка та відповідач зареєстрували шлюб (а.с.8).

20.05.2002 згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу (а.с.9) на ім`я ОСОБА_2 придбано житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0785 га, кадастровий номер 68:236:101:00:02:006:0450, яка є власністю ОСОБА_2 на підставі державного акта серії ЯГ № 404504, виданого 17 серпня 2007 року і зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 21. Земельна ділянка передана для обслуговування житлового будинку (а.с.23-24).

19.07.2021 рішенням Полонського районного суду шлюб між сторонами розірвано (а.с.25), після чого між позивачкою та відповідачем існує спір щодо поділу вище переліченого майна.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року в справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19)).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта статті 368 ЦК України).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 СК України).

Згідно зі статтею 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

За положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.

Приймаючи до уваги, що житловий будинок з господарськими спорудами придбаний сторонами у період шлюбу, а відтак, на підставі наведених норм СК України, дане майно є спільною сумісною власністю позивачки та відповідача у рівних частках, а тому позовні вимоги про визнання за кожною зі сторін права власності на частину житлового будинку з господарськими спорудами є законними та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України в у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Верховний Суд у постанові від 02.10.2024 в справі № 686/26591/21 виснував, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, проте знаходить свій вияв у нормах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи, що кожна зі сторін набула право власності на частину житлового будинку, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0785 га, кадастровий номер 68:236:101:00:02:006:0450, до кожної з них переходить право власності на частину вказаної земельної ділянки, яка потрібна для обслуговування цього будинку.

Разом з тим, при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 року у справі №523/14489/15-ц).

На підставі зазначеного суд приходить по висновку, що пред`явлена ОСОБА_1 позовна вимога про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя житлового будинку та земельної ділянки задоволенню не підлягає, оскільки не є ефективним способом захисту.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак з відповідача на користь позивачки слід стягнути 3912 грн. сплаченого нею судового збору, що підтверджено документально.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.13, 81, 141, 259, 263-265, ч.6 ст.268, ст.ст.273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної часткової власності за кожним по:

1/2 частині - житлового будинку загальною площею 72,6 кв.м. та господарських споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 ;

1/2 частині - земельної ділянки загальною площею 0,0785 га, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 68:236:101:00:02:006:0450, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку.

В задоволення решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3912 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено - 18.11.2024.

Позивачка - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: