ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 листопада 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 745/587/24

Головуючий у першій інстанції - Стельмах А. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1473/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Сосницька селищна рада Чернігівської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2024 року (проголошене о 10 год. 41 хв у смт Сосниця, повний текст складено 17 вересня 2024 року) у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

У С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся із заявою, в якій просив встановити факт того, що неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на утриманні вітчима ОСОБА_1 .

Мотивуючи заявлені вимоги, зазначав, що з 28 грудня 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , в якому у подружжя народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Подружжя проживає однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , разом із дітьми: донькою ОСОБА_4 , сином ОСОБА_5 , а також з пасинком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є сином дружини від попереднього шлюбу. Родина заявника, яка складається з дружини та трьох дітей, має статус багатодітної сім`ї.

Заявник зазначав, що дружина ОСОБА_3 перебувала у попередньому шлюбі із ОСОБА_6 , який розірвано на підставі заочного рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2013 року. Батько не сплачує аліменти на утримання ОСОБА_2 .

Оскільки дружина заявника перебувала у декретній відпустці по догляду за сином, 2021 року народження, заявник утримує та матеріально забезпечує дружину та двох дітей та пасинка ОСОБА_7 .

Метою встановлення цього факту ОСОБА_1 зазначав наявність можливості отримання ним та дітьми соціальних пільг, прав, компенсацій і гарантій, передбачених Законом України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», «Про військову службу та військовий обов`язок», іншими нормативно-правовими актами.

Рішенням Сосницького районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким встановити факт того, що неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на утриманні вітчима ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що поза увагою суду залишились доводи ОСОБА_1 щодо виховання та утримання ним трьох дітей: двох спільних дітей подружжя та пасинка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є сином ОСОБА_3 від першого шлюб зі ОСОБА_6 . Зазначає, що 2013 року ОСОБА_6 мешкає у м. Києві, сина ОСОБА_7 не утримує, не бере участі у його вихованні, не відвідує та не цікавиться життям дитини, її успіхами у навчанні, духовним та фізичним розвитком.

Заявник зазначає, що 09 червня 2021 року Управління соціального захисту населення Корюківської РДА визнало його сім`ю багатодітною, дійшовши висновку, що саме заявник виховує пасинка ОСОБА_2 . Факт спільного проживання, виховання та утримання ОСОБА_1 пасинка підтверджено також актом обстеження умов проживання Сосницької селищної ради від 10 червня 2024 року та письмовими заявами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтвердили, що саме заявник утримує пасинка. Проте наданим доказом районний суд не надав належної оцінки.

Заінтересованими особами відзиви на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавалися.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить частково задовольнити, а судове рішення - скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що не встановлено обмеження або припинення обсягу прав батька неповнолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , не надано беззаперечних доказів, які б указували на те, що батько пасинка заявника не виконує обов`язку щодо утримання ОСОБА_2 , а у матеріалах справи відсутні докази, якими підтверджується обов`язок заявника утримувати неповнолітнього пасинка.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.

У справі встановлено, що з 29 березня 2002 року ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

З 16 листопада 2009 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9-10), але з 06 червня 2013 року фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23).

28 грудня 2016 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_10 , який зареєстровано Сосницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 41 (а.с. 15).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають спільних дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 16, 17).

Дружина заявника ОСОБА_3 з 04 вересня 2008 року перебувала у шлюбі зі ОСОБА_6 , який розірвано заочним рішенням Сосницького районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2013 року (а. с. 14). У цьому шлюбі народився ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 19).

Актом обстеження умов проживання від 10 червня 2024 року підтверджено, що за адресою: АДРЕСА_1 фактично проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , та діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . У акті зазначено, що в ході проведеної роботи встановлено факт спільного проживання, виховання та утримання дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 батьками ОСОБА_1 т ОСОБА_3 (а.с. 24).

09 червня 2021 року Управлінням соціального захисту населення Корюківської РДА ОСОБА_3 та ОСОБА_1 видано посвідчення батьків багатодітної сім`ї зі строком дії до 01 березня 2027 року (а.с. 21-22).

Довідкою Сосницького відділу державної виконавчої служби у Корюківському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 10 червня 2024 року № 9128 підтверджено, що виконавчий документ про стягнення зі ОСОБА_6 аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відділі на виконанні не перебуває та не надходив (а.с. 25).

Як свідчить довідка АТ «Чернігівобленерго» від 25 червня 2024 року, ОСОБА_3 з 17 квітня 2006 року працює електромонтером з експлуатації електролічильників 3 групи технічного аудиту Менської енергозбутової дільниці відокремленого підрозділу Корюківський РЕМ АТ «Чернігівобленерго». З 19 лютого по 24 червня 2021 року та з 25 червня 2021 року по 11 травня 2024 року ОСОБА_3 перебувала у соціальних відпустках по вагітності та пологах та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно (а.с. 26).

За даними витягу № 2024 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку як військовозобов`язаний, право на відстрочку відсутнє, не заброньований, не перебуває у розшуку (а.с. 37).

Виписками по картці ОСОБА_1 підтверджено рух коштів по його карткових рахунках у період з 01 січня 2024 року по 21 червня 2024 року (а.с. 30-31, 33).

24 червня 2024 року ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_8 у присутності начальника служби у справах дітей Сосницької селищної ради письмово засвідчили те, що виховує та утримує неповнолітнього ОСОБА_2 ОСОБА_1 (а.с. 33, 34, 36). Аналогічного змісту заяву підписано ОСОБА_9 25 червня 2024 року (а.с. 35).

У ст. 124 Конституції Українивизначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно дост. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовленоіз зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічними критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження№ 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Такі ж висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Судувід 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2898/16 (провадження № 14-573цс19).

З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, - позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.

У справі, яка є предметом перегляду, заявник просить встановити факт перебування на його утриманні пасинка - неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Метою встановлення факту заявник визначив отримання ним та дітьми соціальних пільг, прав, компенсацій та гарантій, передбачених Законом України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», «Про військову службу та військовий обов`язок», іншими нормативно-правовими актами.

У ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України).

У ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статями 122 та 125 цьогоКодексу.

У ст. 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у ст. 150, 151 СК України.

За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 -3 ст. 180 СК Українибатьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1 ст. 268 СК України).

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, на підставі положень ЦК Україниу момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (ст. 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 30 ЦК України).

Відповідно дост. 15 СК Українисімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.

Згідно із ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру та майнового припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У ч. 4 ст. 15 СК Українивизначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (ст. 164,180 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного утримання дитини необхідне існування (настання) обставин, на підставі яких обсяг прав матері/батька обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

У справі, яка переглядається, заявник просить встановити факт перебування на його утриманні пасинка - неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для ОСОБА_6 як батька дитини ОСОБА_2 .

З огляду на зазначене вбачається, що у справі, яка переглядається, наявний спір про право, зокрема спір щодо участі одного з батьків у матеріальному забезпеченні (утриманню) дитини та/або ухилення від участі у матеріальному забезпеченні/утриманню, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (ч. 4, 5 ст. 19 СК України).

Доведення факту одноосібного утримання дитини батьком та пасинка вітчимом пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати та батько пасинка не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків та виховання дитини вітчимом не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо утримання дитини, то факт одноосібного утримання дитини одним із батьків або факт утримання пасинка вітчимом може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з утримання дитини.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Суд першої інстанції, вирішуючи заяву по суті, керувався відсутністю підстав для задоволення заяви про встановлення юридичного факту, зазначивши, що не встановлено обмеження або припинення обсягу прав батька неповнолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , а також ненадано беззаперечних доказів невиконання обов`язку щодо утримання власного сина ОСОБА_6 , який навіть не був залучений до участі у справі.

Водночас суд першої інстанції не звернув уваги на те, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у матеріальному забезпеченні/утриманні дітей. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків утримання дитини, питання, заявлене ОСОБА_1 у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні.

У ч. 6 ст. 294 ЦПК України встановлено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За установлених у цій справі конкретних обставин факт перебування на утриманні ОСОБА_1 неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

Подібні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23), постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року у справі № 333/7023/23 (провадження 61-9238св24).

Зважаючи на наведене у сукупності, апеляційний суд приходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить частково задовольнити, а оскаржуване рішення на підставі ч. 1 ст. 377 ЦПК України скасувати, залишивши заяву ОСОБА_1 без розгляду. Заявнику належить роз`яснити, що він має право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ч. 6 ст. 294, 367, 374, ч. 1 ст. 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2024 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що він має право подати до суду позов на загальних підставах.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2024 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: О.Є. Мамонова

О.І. Онищенко