Справа № 368/295/24
Рішення

Іменем України

"26" квітня 2024 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

Головуючий суддя Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання Токовенко Н.О.

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , - про розірвання шлюбу, суд, -

В С Т А Н О В И В :

22.02.2024 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу, в прохальній частині якої позивачка просила суд винести рішення, на підставі якого:

1. Розірвати шлюб між нею, - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 , рнокпп - НОМЕР_1 ), та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( АДРЕСА_2 , рнокпп - НОМЕР_2 ), який було зареєстровано у Кагарлицькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 10 жовтня 2018 року зроблено відповідний актовий запис № 121.

2. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( АДРЕСА_2 , рнокпп - НОМЕР_2 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 , рнокпп - НОМЕР_1 ), грошові кошти за сплату судового збору в сумі 1211 грн. 20 коп.

3. Залишити Позивачу прізвище - ОСОБА_3 .

Свої позовні вимоги, які викладені в прохальній частині позовної заяви, позивачка ОСОБА_1 в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними фактичними обставинами, та нормами права:

- 10 жовтня 2018 року, вона, - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Стягувач), уклала шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - Боржник), який було зареєстровано у Кагарлицькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 10 жовтня 2018 року зроблено відповідний актовий запис № 121.

Від шлюбу в них дві спільні дитини, це:

- син - ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що Виконавчим комітетом Кип`ячківської сільської ради Миронівського району Київської області 14 лютого 2014 року зроблено відповідний актовий запис за № 1.

- син - ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 13 травня 2020 року зроблено відповідний актовий запис за № 87.

Згідно свідоцтва про народження сина ОСОБА_5 , серії НОМЕР_3 , в графі "Мати, зазначений Стягувач, а в графі "Батько" - Боржник.

Згідно свідоцтва про народження сина ОСОБА_6 , серії НОМЕР_4 , в графі "Мати, зазначений Сятгувач, а в графі "Батько" - Боржник.

Проте, не зважаючи на народження двох синів, наразі шлюбні відносини між нею та Відповічем фактично припинені з 08 лютого 2024 року, після того, як вона Відповідач після вчинення домашнього насильства, що відбулося в вечірній час 07 лютого 2024 року, залишив їхнє спільне місце проживання, що в АДРЕСА_1 та переїхав до будинку своїх батьків, що в АДРЕСА_2

Син Платон та син ОСОБА_7 наразі проживають з нею. Спору між Відповідачем і нею, щодо місця проживання дітей з нею не має.

Протягом часу їхнього спільного проживання, між нею та Відповідачем виникали постійні сімейні сварки із-за того, що вони між собою не сходяться характерами та не вміють поступатися один-одному, різні погляди на життя та сімейні цінності.

Подальше спільне життя її і Відповідача як подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, так як між ними наразі відсутнє почуття кохання один до одного, а також інтересам їхніх синів, так як їхнє спільне життя не склалося, між ними були постійні сварки, які відбувалися на очах дітей, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє синам душевні страждання. Крім того, їхні з Відповідачем погляди на сімейне життя дуже різняться. Її чоловік придавлює її, як особистість і не дає змоги розвиватися.

Відповідно до ст.52 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівне право на фізичний та духовний розвиток, на здобуття освіти, прояв своїх здібностей, на створення умов для праці та відпочинку.

Відповідно до ст. 51 СК України, дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Однак нехтуючи законним вимогам, Відповідач не дотримується визначених в ст. 51 СК України положень.

У зв`язку із цим вона вважає, що примирення між нею та Відповідачем неможливе, а тому немає необхідності на встановлення певного терміну для примирення, так як це не дасть очікуваного результату.

Відповідно до п.2 ст.104 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до п.З ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.І ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

На даний час, їхні сини ОСОБА_8 та ОСОБА_7 проживають разом з Позивачем.

Після розірвання шлюбу, їхні спільні сини ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишаться проживати з Позивачем, спору щодо проживання дітей у них з Відповідачем не має.

Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище ОСОБА_3 .

Шлюб з Відповідачем вони розривають вперше.

Відповідно до ч. 1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

На виконання вимог вказаної п. 6, 7, 8, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, повідомляє наступне:

- п.6. - нею не вживалися заходи врегулювання спору у досудовому порядку, оскільки законом не визначений обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору у даній категорії справ.

- п.7 - заходи забезпечення доказів або позову до подання даної позовної заяви, Позивачем не здійснювалися.

- п.8 - усі докази, що були наявні у Позивача, були додані до позовної заяви в розділі "Додатки". Оригінали зазначених письмових доказів, знаходяться у неї.

- п. 10 - надає власне письмове підтвердження про те, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Таким чином, на підставі викладеного та у відповідності ст. 51, 52, ч.2 ст.104, ст.105, 110, 112 СК України, керуючись ст. ст. 2, 4, 23, 27, 28, 43, 58, 60, 62, 175 та 184 ЦПК України, - позивач просить задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви.

22.02.2024 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для розгляду даної справи по суті був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присвоєно справа № 368/295/24, провадження № 2/368/402/24.

20.03.2024 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 10 год. 00 хв. 26.04.2024 року.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 26.04.2024 року, позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява позивачки, в якій вона просить суд слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує, після розірвання шлюбу бажає мати прізвище « ОСОБА_3 », категорично заперечує проти надання терміну на примирення, просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 понесені нею судові витрати у виді сплаченого нею судового збору при подачі позовної заяви.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 26.04.2024 року, відповідач ОСОБА_2 , - не з`явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява відповідача, в якій він просить суд слухати справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, процесуальні наслідки визнання позову йому зрозумілі, категорично заперечує проти надання йому терміну на примирення.

Визнання позову відповідачем ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні дає підставу суду застосувати положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Отже, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд приходить до висновку щодо можливості винесення судового рішення по результатам проведення підготовчого судового засідання, не призначаючи судове засідання до основного судового розгляду по суті.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви задовольнити, - шляхом винесення судового рішення, як окремого процесуального документу, з постановленням в нарадчій кімнаті, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, - з витягу з реєстру територіальної громади (номер витягу: 2023/003478014 від 04.05.2023 року), позивачка по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, (акт депутата Кагарлицької міської ради), - на утриманні та вихованні позивачки ОСОБА_1 знаходяться малолітні діти, - ОСОБА_5 , 2014 року народження, та ОСОБА_6 , 2020 року народження.

Відповідно, враховуючи предмет спору (розірвання шлюбу), враховуючи місце реєстрації та проживання позивачки ОСОБА_1 , та ту обставину, що на її утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей, та враховуючи положення ч. 2 ст. 28 ЦПК України, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, - як суду першої інстанції загальної юрисдикції, так як в даному випадку має місце альтернативна підсудність, - підсудність за вибором позивача.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні.

Позивачем по справі є фізична особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Кип`ячка Миронівського району Київської області, Україна, громадянка України, паспорт громадянки України № НОМЕР_5 , виданий 19.10.2018 року органом 3237, РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідачем по даній справі є фізична особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець село Зорівка Кагарлицького району Київської області, громадянин України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданий 21 лютого 2006 року Обухівським РВ ГУ МВС України в Київсьукій області, РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Спір між сторонами виник щодо шлюбу, зокрема, щодо його розірвання за наступних обставин:

- 10 жовтня 2018 року позивачка ОСОБА_9 зареєструвала шлюб з відповідачем, - ОСОБА_2 .

Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_8 , яке видане 10 жовтня 2018 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець село Зорівка Кагарлицького району Київської області, громадянин України, та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженка село Кип`ячка Митронівського району Київської область, Україна, громадянка України, - зареєстрували шлюб 10 жовтня 2018 року, про що 10 жовтня 2018 року складено відповідний актовий запис за № 121.

Прізвище після державної реєстрації шлюбу:

Чоловіка ОСОБА_3 .

Дружини ОСОБА_3 .

Від спільного проживання сторони мають двох малолітніх дітей:

- сина, - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

- сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Вищевказані факти підтверджуються свідоцтвами про народження:

- серії НОМЕР_3 , яке видане (повторно) 07 листопада 2018 року Миронівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Кип`ячка Миронівського району Київської області, Україна, про що 14 лютого 2014 року складено відповідний актовий запис за № 1.

В графі «батьки» зазначені:

Батько ОСОБА_2 , - відповідач по справі.

Мати ОСОБА_1 , - позивачка по справі.

- серії НОМЕР_4 , яке видане 13 травня 2020 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому зазначено, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Кагарлик Київської області, Україна, про що 13 травня 2020 року складено відповідний актовий запис за № 87.

В графі «батьки» зазначені:

Батько ОСОБА_2 , - відповідач по справі.

Мати ОСОБА_1 , - позивачка по справі.

Обгрунтування задоволення позову в частині розірвання шлюбу:

- Обставини справи, що характеризують обставини сімейного життя сторін.

Як встановлено судом під час судового засідання з матеріалів справи, - позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , - не проживають спільно, як одна сім`я, - більше 2 (двох) місяців, окрім того, ще на час спільного проживання між сторонами на протязі тривалого часу (більше 6 ти місяців) існували усталені неприязні відносини, що слугувало виникненню сварок між сторонами, що лише сприяло погіршенню відносин між подружжям.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 - практично не спілкуються між собою, відповідно, - спільного сімейного життя не мають, так як проживають на різних житлових площах в різних населених пунктах, відповідно, - спільного бюджету не мають, більше того, - практично не спілкуються між собою, а їхнє епізодичне спілкування відбувається лише в в`язку з спілкуванням відповідача з своїми малолітніми дітьми.

Майнових спорів між сторонами немає.

Спору між сторонами щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, - у сторін немає, - вони залишаються проживати з матір`ю, - позивачкою по справі.

Відповідно, як вбачається з матеріалів справи, які встановлені судом в судовому засіданні, - позивачка ОСОБА_1 категорично наполягає на розірванні шлюбу, категорично не бажає продовжувати шлюбно сімейні відносини з відповідачем ОСОБА_2 , категорично бажає не тільки фактичного припинення шлюбу (що вже є здійсненим фактом на протязі більше 6 ти місяців), а й юридичного припинення шлюбу, так як продовження юридичного існування такого шлюбу суперечить її інтересам, та інтересам малолітніх дітей.

Що стосується відповідача ОСОБА_2 , - то він в своїй письмовій заяві клопотанні, яку надіслав на адресу суду, - також категорично наполягає на розірванні шлюбу, незважаючи на можливість надання терміну на примирення, він категорично не бажає продовжувати шлюбно сімейні відносини з позивачкою ОСОБА_1 , та категорично наполягає не тільки фактичного припинення шлюбу (що вже є здійсненим фактом на протязі більше 6 ти місяців), а й юридичного припинення шлюбу, так як продовження юридичного існування такого шлюбу суперечить його інтересам.

Враховуючи категоричну позицію як позивачки, так і позицію відповідача, які висловлені сторонами в письмових заявах, направлених на адресу суду, та які спрямовані на розірвання шлюбу, та враховуючи фактичні обставини справи, які судом викладено вище, суд вважає, що в даному випадку примирення між сторонами є неможливим, оскільки надання сторонам строку на примирення, на думку суду, - є безперспективним, та таким, який тільки посилить негативне відношення сторін один до одного, та надання такого терміну на примирення буде шкодити як інтересам позивачки, так і інтересам малолітніх дітей, так як суд вважає, що споглядання дітьми, психіка яких тільки но становлюється, - постійних сварок між батьками, - негативно впливає на психологічний розвиток цих дітей, та спричиняє дітям психологічні травми.

Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним.

Норми Конституції України.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними.

Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове положення, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 С К України.

Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насильства з боку інших осіб.

Відповідно, як вбачається з обставин, встановлених судом в судовому засіданні, в даному випадку відсутня згода на продовження існування даного шлюбу як позивачки ОСОБА_1 , - в зв`язку з тим, що в сторін різне ставлення до подружніх обов`язків, різні характери та різні погляди на життя, різне ставлення до виховання дітей, так має місце і пряма згода відповідача ОСОБА_2 на розірвання шлюбу, яка висловлена ним в письмовій заяві, що, на думку суду, - є достатніми підставами для розірвання такого шлюбу, так як, на думку суду, - продовження існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивача, так і інтересам малолітніх дітей з причин, які вказані судом вище.

Норми галузевого права, - норми СК України.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.

Як встановлено судом в даному випадку між сторонами тривалий час, - більше 6 ти місяців відсутні почуття взаємної поваги та любові, підтримки, даний шлюб існує лише формально на протязі вже більше 6 ти місяців, - завдяки його державній реєстрації, хоча фактичних шлюбно сімейних відносин немає понад розумні строки, (більше 6 ти місяців), відсутнє поняття сім`ї як в розумінні норм СК України, так і в розумінні норм звичаєвого права, яке, також, на думку суду повинно враховуватися в справах даної категорії, так як воно основане на загальнолюдських поняттях, що стосуються сім`ї, напроти, між сторонами існують відносини, які унеможливлюють існування сім`ї між сторонами, та, як вважає суд, - дані негативні відносини з часом, - лише посилюються.

Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Як судом вказано вище, під час слухання справи встановлено, що, зглядаючись на обставини проживання сторін, їхнє спільне проживання не утворює поняття «сім`я» в розумінні положень СК України, так як судом вже зазначалося вище, сторони по справі поза розумним строком, - більше 6 ти місяців, - не проживають як чоловік та жінка, у позивачки ОСОБА_1 відсутнє бажання підтримувати будь які відносини з відповідачем ОСОБА_2 , що є обопільним, в зв`язку з чим, - сторони проживають на різних житлових площах, в різних населених пунктах, в зв`язку з чим в сторін відсутній спільний побут, спільний бюджет, тощо, а тому сторони на даний час фактично є чужими людьми, які пов`язані між собою лише фактом спорідненості їхніх спільних малолітніх дітей.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Щодо відсутності згоди сторін на продовження шлюбу судом вказано вище, при обгрунтуванні застосування положень ст. 51 Конституції України до даного спору.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити як інтересам чоловіка, так і інтересам дружини, так і інтересам малолітніх дітей.

Суд задовольняє позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає, причому, - з обох сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і бажають його розірвати.

Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб`єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім`ї, як основи суспільства.

Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами.

Суд наголошує, що в даному випадку має місце як пряма, визначена воля позивачки на розірвання шлюбу, яка має вираз у позовній заяві та у письмовій заяві, яка надійшла до суду, та в прямій позиції відповідача в його письмовій заяві клопотанні, яку він подав через канцелярію суду, в якій він категорично наполягає на задоволенні позову, та, відповідно, - на розірванні даного шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`ялений одним із подружжя у будь який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Як вказано судом вище, сторони фактично не підтримують шлюбно сімейних відносин тривалий час, - більше 6 ти місяців, спорів майнового спору між сторонами немає, спору шодо проживання спільних малолітніх дітей немає, - вони залишаються проживати з матір`ю, - позивачкою по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя.

Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивачки, так і інтересам малолітніх дітей.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-правових актів, що регулюють сімейні відносини.

Що стосується прізвища, яке буде мати позивачка після розірвання шлюбу, то суд приходить до висновку щодо задоволення письмового клопотання позивачки щодо залишення їй після розірвання шлюбу прізвища, яке вона отримала внаслідок реєстрації шлюбу, що розривається в судовому порядку, з огляду на наступне:

- так, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, суд зазначає, що вирішення даного питання цілком та повністю лежить на юридичній відповідальності позивачки, - ОСОБА_1 , - з огляду на положення ч. 4 ст. 12 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій.

Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Суд приймає рішення про залишення позивачці ОСОБА_1 прізвища, яке вона отримала внаслідок реєстрації даного шлюбу (що розривається в судовому порядку), - « ОСОБА_3 », причому, суд зазначає, що в даному випадку вибір прізвища після розірвання шлюбу є виключним правом лише позивачки, як це передбачено нормою сімейного права, зокрема, - положенням ст. 113 СК України, так як під час вирішення даного питання думка відповідача , - судом не враховується.

Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, зважаючи на обставини справи, - примирення між стронами, - неможливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам малолітніх дітей, а тому має бути розірваний на підставі рішення суду.

Що стосується порядку та способу виконання даного рішення, то згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб.

Згідно ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Так, в матеріалах справи міститься квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки № 56485941 1 від 22 лютого 2024 року, з якої вбачається, що позивачкою ОСОБА_1 при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір (понесено позивачкою судові витрати) в розмірі 1211 (одна тисячадвісті одинадцять) грн. 20 коп.

Інших документально підтверджених витрат, які б понесла позивачка ОСОБА_1 , - в судовому засіданні не встановлено.

З огляду на вищевказане, - суд приходить до висновку щодо:

- повернення позивачці ОСОБА_1 з державного бюджету 605 (шістьсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору 50 % сплаченого судового збору при подачі позовної заяви;

- стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 коштів в сумі 605 (шістьсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору, - решти суми сплаченого судового збору.

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 264 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовувала позовну заяву позивачка ОСОБА_1 , - мали місце;

- із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, та аліментні відносини, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення;

- судові витрати у виді сплаченого судового збору при подачі позовної заяви, - слід стягнути з відповідача на користь позивачки в розмірі 50 %, та повернути з державного бюджету в розмірі 50% (на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України);

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися.

Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, зважаючи на обставини справи, - примирення між стронами, - неможливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам малолітніх дітей, а тому має бути розірваний на підставі рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 21, 51 Конституції України, ст.ст. 8, 11 Закону України "Про охорону дитинства", ч. 1 ст. 3, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, 21, 27, 75, 77, 79, 80, 84, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113, ч. 2 ст. 115, 133, 137, ч.ч. 7, 8 ст. 7, ст. 141,ч. 2 ст. 157, ст. 180, ч.ч. 1 3, ст. 181, ч. 1 ст. 182, ст. 185, ст. 187, ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 4, ст. 5, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 23, ст. 29, ч.ч. 1, 3 ст. 133, ч.ч. 1, 2 ст. 144, ст. 280 283, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263, 263, 265, 268, ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», п. 20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263 265, 268, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , - про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 10 жовтня 2018 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області між ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженцем село Зорівка Кагарлицького району Київської області, громадянином України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданий 21 лютого 2006 року Обухівським РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_7 ), та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкою с. Кип`ячка Миронівського району Київської області, Україна, громадянкою України, паспорт громадянки України № НОМЕР_5 , виданий 19.10.2018 року органом 3237, РНОКПП: НОМЕР_1 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_8 , яке видане 10 жовтня 2018 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис за № 121 від 10 жовтня 2018 року, - розірвати.

Після вступу даного рішення в законну силу ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці с. Кип`ячка Миронівського району Київської області, Україна, громадянці України, паспорт громадянки України № НОМЕР_5 , виданий 19.10.2018 року органом 3237, РНОКПП: НОМЕР_1 , - залишити прізвище « ОСОБА_3 ».

Встановити порядок виконання даного рішення в частині розірвання шлюбу, відповідно до якого воно після набрання законної сили є підставою для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб про його розірвання органом державної реєстрації актів цивільного стану (відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ч. 2 ст. 115 СК України).

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця село Зорівка Кагарлицького району Київської області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданий 21 лютого 2006 року Обухівським РВ ГУ МВС України в Київсьукій області, РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кип`ячка Миронівського району Київської області, Україна, громадянки України, паспорт громадянки України № НОМЕР_5 , виданий 19.10.2018 року органом 3237, РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , кошти в сумі 605 (шістьсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці с. Кип`ячка Миронівського району Київської області, Україна, громадянці України, паспорт громадянки України № НОМЕР_5 , виданий 19.10.2018 року органом 3237, РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , з державного бюджету кошти в сумі 605 (шістьсот п`ять) грн. 60 коп., - 50 % судового збору, які були сплачені на підставі квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 56485941 1 від 22 лютого 2024 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: О.В. Закаблук