ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2735/23 Номер провадження 22-ц/814/3019/24Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Полтави від 02 липня 2024 року (час ухвалення судового рішення з 10:12:00 год до 10:22:52 год, дата виготовлення повного тексту рішення 05 липня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, Офісу Генерального Прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь 299 090 100 грн моральної шкоди і 299 090 100 грн матеріальної шкоди, що є еквівалентом 300 Біткоїнів на суму 7 641 300 (сім мільйонів шістсот сорок одна тисяча триста) Євро.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що протягом 2013-2015 років ОСОБА_2 шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами сім`ї ОСОБА_3 у сумі понад 10 500 (десять тисяч п`ятсот) доларів США. 08.08.2015 року слідчим відділенням Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області порушено кримінальне провадження № 0001109 за ознаками злочину передбачено ч.ч.1,2,4 ст.190 КК України. 07.12.2016 року Полтавським ВП Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області надано довідку про завдання матеріальних збитків сім`ї Фисун на загальну суму 10 000 (доларів США), на які ОСОБА_2 придбав 300 Біткоїнів та які станом на 06.10.2023 позивачу не повернуто, чим завдано позивачу моральної шкоди на суму 299 090 100 грн. та матеріальної шкоди на суму 299 090 100 грн.

Вироком Полтавського районного суду від 20.09.2023 р. у справі № 545/3264/20 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_2 визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Системна відкрита бездіяльність органу досудового розслідування підтверджується доказами та фактами, які підтверджені рішеннями судів, оскільки позивач звертався за захистом порушених прав та інтересів до суду. За зверненням ОСОБА_1 судовими рішеннями неодноразово визнавалась протиправна бездіяльність слідчого щодо невиконання вимог ст.220 КПК України, невирішення клопотань позивача, також оскаржувались і інші дії в ході досудового розслідування, що свідчить про системне неналежне досудове розслідування, бездіяльність процесуальних прокурорів Полтавської окружної прокуратури.

Внаслідок незаконних, протиправних дій та бездіяльності працівників поліції та прокуратури обвинувачений ОСОБА_2 уник кримінальної відповідальності, що підтверджується вироком Полтавського районного суду від 20.09.2023 року, позивачу не відшкодовано матеріальні збитки на суму понад 10 500 доларів США та не повернуто 300 Біткоїнів, станом на 06.10.2023.

Тому внаслідок бездіяльності процесуальних прокурорів Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_1 завдано матеріальних збитків в розмірі 7 641 300 (сім мільйонів шістсот сорок одна тисяча триста) Євро, що підтверджено сайтом Мінфін розміщеного за адресою https://minfin.com.ua/currency/crypto/bitcoin/ станом на 01.10.2023р., що є еквівалентом 300 Біткоїнів, придбаних за кошти сім`ї Фисун та не повернуті станом на 06.10.2023.

На прокуратуру покладене, зокрема, здійснення нагляду за додержанням законів органами, що проводять досудове слідство. Прокурор здійснює нагляд за додержанням законів органами, що здійснюють досудове слідство, користуючись при цьому правами і виконуючи обов`язки, передбачені Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність» та кримінальним процесуальним кодексом України (статті 2, 25 Закону України «Про прокуратуру»).

Офіс Генерального Прокурора організовує та координує діяльність усіх органів прокуратури та є органом прокуратури вищого рівня щодо обласних та окружних прокуратур.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 02 липня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення його позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги повторно наведені фактичні обставини і доводи позовної заяви і стверджується, що суд першої інстанції не дав належної оцінки фактичним обставинам та всупереч сталої практики Верховного Суду і Європейського суду з прав людини зробив хибний висновок про недоведеність факта системної бездіяльності процесуальних прокурорів Полтавської окружної прокуратури, внаслідок якої позивачу завдана матеріальна і моральна шкода.

У відзиві ОСОБА_4 , представниця Офісу Генерального прокурора, посилаючись на необґрунтованість позову і апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Звертається увага, що позивач обгрунтовує заявлені вимоги судовими рішеннями за його скаргами, якими надана оцінка діям, бездіяльності та рішенням слідчих Полтавського РВ ГУ НП в Полтавській області, проте зазначеними судовими рішеннями не встановлено жодних порушень у діяльності прокурорів.

У матеріалах справи містяться достатні письмові докази, якими підтверджується, що прокурори у межах кримінального провадження вживали усіх необхідних заходів відповідно до своїх повноважень та згідно ст.36 КПК України і ст.25 ЗУ «Про прокуратуру».

Підкреслюється, що розслідування кримінального провадження було істотно ускладнено численними скаргами потерпілих, а також їхньою процесуальною поведінкою.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст. 375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що Полтавським РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001109 від 08.08.2015 року за ч. ч. 1, 2, 4 ст. 190 КК України за фактом заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами декількох осіб, в тому числі ОСОБА_1 і ОСОБА_5 .

Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 20.09.2023 в справі №545/3264/20, провадження №1-кп/545/20/23, клопотання захисника обвинуваченого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_2 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття провадження за ст. 190 ч. 1, 190 ч. 2 КК України задоволено ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. 190 ч.1, ст.190 ч.2 КК України звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, закривши в цій частині кримінальне провадження; за ст. 190 ч.4 КК України ОСОБА_2 визнано невинним та виправдано за недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення; цивільні позови ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14.05.2024 року зупинено судове провадження у кримінальному провадженні № №0001109 за апеляційними скаргами прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області Дем`янової Лариси Миколаївни, потерпілої ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_1 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 20 вересня 2023 року щодо ОСОБА_4 до його звільнення з військової служби.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з таких міркувань.

Фактичною підставою для відшкодування моральної шкоди є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1176 ЦК України, є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Положення цієї статті передбачають можливість компенсації шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, за рахунок Державного бюджету України виключно у випадках та порядку, передбачених законом.

Практика національних судів підтверджує, що за відсутності закону, який формулює такі положення, право на компенсацію не може виникнути згідно ст. 1177 ЦК України, як окремо взятої.

Позивачем не надано доказів заподіяння відповідачами йому моральних страждань або втрат немайнового характеру.

Посилання позивача на ряд судових рішень ухвалених Полтавським окружним адміністративним судом про визнання неправомірними дій органів поліції (але не органів прокуратури), а також судових рішень слідчих суддів Октябрського районного суду м. Полтави про визнання неправомірними дій або бездіяльності слідчих не може бути самостійною та достатньою підставою підтвердження спричинення позивачеві моральної шкоди та не звільняє його від обов`язку надати докази наявності всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, яке є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Отже, позивачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів спричинення йому моральної шкоди, вини держави в особі її уповноважених органів у заподіянні моральної шкоди та причинного зв`язку між такою шкодою та діями відповідачів, а тому позовні вимоги про відшкодування позивачу моральної шкоди також не підлягають до задоволення

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Згідно ч.1 та 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно ч.4 та 5 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року (справа № 920/715/17) викладений такий правовий висновок щодо застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

У справі, що переглядається, предметом позову є вимога про стягнення із Держави грошових коштів у рахунок відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Підставою заявлених вимог (обставини, якими обгрунтовується позов), є системна бездіяльність органів прокуратури у межах кримінального провадження № 0001109, внаслідок чого, на переконання позивача, йому як потерпілому у кримінальному провадженні завдана матеріальна і моральна шкода.

Як на докази системної незаконної бездіяльності прокурорів позивач посилається на численні судові рішення ухвали слідчих суддів і рішення Полтавського окружного адміністративного суду за наслідками розгляду його скарг (т.1 а.с.47-55, 58-61, 72-77, 80-89, 97-102, 108-110, 112-115, 120-155, 160-167). Предметом розгляду зазначених судових рішеннях є дії, бездіяльність і рішення слідчих органів Національної поліції України у кримінальному провадженні № 0001109.

Наведені судові рішення, як і вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 20.09.2023 в справі №545/3264/20 не містять жодних відомостей чи висновків щодо неправомірної діяльності, бездіяльності чи рішень прокурорів у межах кримінального провадження № 0001109.

Натомість матеріали справи містять копію ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 11 березня 2019 року (т.2 а.с.58-59), якою відмовлено у задоволенні заяви потерпілого ОСОБА_1 про відвід прокурора Полтавської місцевої прокуратури від процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0001109.

Цим судовим рішенням визнані необгрунтованими доводи потерпілого ОСОБА_1 про те, що внаслідок упередженості процесуального прокурора у кримінальному провадженні допущено довготривале досудове розслідування, порушено розумні строки розслідування, не виконуються клопотання потерпілого, ухвалювалися незаконні рішення про закриття кримінального провадження.

З наявних у справі письмових доказів (т.2 а.с.54-57, 71-122) убачається, що прокурор у межах повноважень, наданих йому КПК України і ЗУ «Про прокуратуру», вживав усіх необхідних заходів для організації належного досудового розслідування.

Отже, слід погодитися із висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.78-80 ЦПК України) існування одночасно трьох умов: неправомірна умисна бездіяльність органів прокуратури під час здійснення нагляду у кримінальному провадженні №0001109, наявність шкоди (негативні наслідки для позивача) та причинний зв`язок між неправомірною бездіяльністю і заподіяною шкодою, які є необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у виді стягнення моральної шкоди, а тому суд першої інстанції, виконавши вимоги ст.89 ЦПК України, ухвалив законне і обгрунтоване рішення по суті спору.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять посилання на обставини, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість чи обов`язок скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 02 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 13 листопада 2024 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов