ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1469/24 22-ц/821/1506/24 Справа № 708/1390/23 Категорія: на ухвалуГоловуючий по 1 інстанції Івахненко О.Г. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Карпенко О.В., Фетісової Т.Л.

секретар Матюха В.І.

учасники справи:

заявник Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»;

представник заявника Мужевська Євгенія Леонідівна;

зацікавлені особи ОСОБА_1 , Печерський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 ;

особи, які подали апеляційні скарги:

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»;

представник ОСОБА_1 адвокат Шульга Павло Миколайович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Чигиринського районного суду Черкаської області від 23 липня 2024 року та представника ОСОБА_1 адвоката Шульги Павла Миколайовича на ухвалу Чигиринського районного суду Черкаської області від 02 серпня 2024 року у справі за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання протиправним наказу про накладення дисциплінарного стягнення,

в с т а н о в и в:

АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із заявою про визнання виконавчих листів № 708/1390/23, виданих Чигиринським районним судом Черкаської області про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. та 3 600 грн. такими, що не підлягають виконанню.

В обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 09 січня 2024 року у справі № 708/1390/23 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано наказ АТ КБ «Приватбанк» № E.DN-ПБУР-7554942 від 30 серпня 2023 року «Про накладення додаткового заходу реагування або дисциплінарного стягнення» у вигляді догани стосовно ОСОБА_1 стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави 1 073 грн. 60 коп. судового збору.

Згідно з додатковим рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 17 січня 2024 року у справі № 708/1390/23 заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шульги П.М. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги № б/н від 15 листопада 2023 року у сумі 8 000 грн.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року апеляційні скарги АТ КБ «Приватбанк» залишено без задоволення, а рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 09 січня 2024 року та додаткове рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 17 січня 2024 року залишено без змін. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 3 600 гривень на професійну правничу допомогу за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Чигиринським районним судом Черкаської області видано виконавчі листи у справі № 708/1390/23 про стягнення із АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги в сумі 8 000 грн. в суді першої інстанції та судових витрат на правничу допомогу за розгляд справи в апеляційній інстанції 3 600 грн.

На виконання вказаних виконавчих листів Печерським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 20 червня 2024 року відкрито виконавчі провадження № 75350717 та № 75350899.

Заявник зазначив, що рішення суду було виконано відповідачем добровільно та зазначені кошти в загальній сумі 11 600 грн. нараховано разом із заробітною платою позивачу, що підтверджується розрахунковим листом ОСОБА_1 за квітень 2024 року та платіжною інструкцією № О0419ZFP7N від 19 квітня 2024 року, де вказані виплати підлягають оподаткуванню відповідно до податкового законодавства. Після проведення відповідних відрахувань (податок на доходи фізичних осіб та військовий збір) сума судових витрат в розмірі 9 338,00 грн. виплачена ОСОБА_1 на рахунок картки для виплат.

Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 23 липня 2024 року в задоволенні заяви АТ КБ «Приватбанк» про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню відмовлено.

29 липня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Шульга П.М. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив суд ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 02 серпня 2024 року в ухваленні додаткового рішення відмовлено.

Ухвала районного суду від 23 липня 2024 року мотивована тим, що позивачем ОСОБА_1 сплачено своєму представнику адвокату Шульзі П.М. витрати на професійну правничу допомогу за участь у розгляді справи як в першій, так і в апеляційній інстанціях, що було підтверджено документально та не потребує додаткового вивчення. Таким чином, витрати на правничу допомогу є доходом адвоката Шульги П.М., який в установленому законом порядку веде облік цих доходів та відповідно сплачує податки з таких видів доходів. АТ КБ «Приватбанк» безпідставно включено відшкодування понесених судових витрат у дохід та відраховано з них податок з фізичних осіб, тому суд дійшов висновку, що така заява не підлягає задоволенню, оскільки судом не встановлено процесуальних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала районного суду від 02 серпня 2024 року про відмову в ухваленні додаткового рішення мотивована тим, що норми статті 432 ЦПК України, які були застосовані судом при розгляді заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, не містить окремого порядку розподілу судових витрат при вирішенні вказаного процесуального питання, тому до правовідносин у справі щодо відшкодування судових витрат на правову допомогу при вирішенні питання про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, після вирішення спору по суті норми статті 141 ЦПК України, на які вказали заявник та його представник, застосовані бути не можуть.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати ухвалу Чигиринського районного суду Черкаської області від 23 липня 2024 року як незаконну.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що при постановленні ухвали суду, районним судом не було враховано, що в даному випадку були наявні матеріально-правові підстави для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, оскільки належними доказами підтверджується той факт, що АТ КБ «Приватбанк» в належному порядку добровільно виконано судове рішення зі стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Шульга П.М. просить скасувати ухвалу Чигиринського районного суду Черкаської області від 02 серпня 2024 року та прийняти нову постанову, якою заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн. задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат було порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відмова суду у задоволенні заяви АТ КБ «Приватбанк» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання є результатом розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від АТ КБ «Приватбанк» зазначено, що справу № 708/1390/23 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» було розглянуто судом першої інстанції 09 січня 2024 року та ухвалено рішення про задоволення позову. Додатковим рішенням від 17 січня 2024 року було вирішено питання про розподіл судових витрат. Норми статті 432 ЦПК України, які були застосовані судом при розгляді заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню не місять окремого порядку розподілу судових витрат при вирішенні вказаних процесуальних питань, відтак висновок суду про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі є правильним.

Заслухавши учасників процесу, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Чигиринським районним судом Черкаської області видано виконавчі листи у справі № 708/1390/23 про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги № б/н від 15 листопада 2023 року в сумі 8 000 грн. та судових витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 3 600 грн.

На виконання вказаних виконавчих листів Печерським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 20 червня 2024 року відкрито виконавчі провадження № 75350717 та № 75350899.

Згідно з розрахунковим листом ОСОБА_1 за квітень 2024 року (а.с. 130 Т.2) та платіжною інструкцією № О0419ZFP7N (а.с. 131 Т.2) останньому нараховано витрати в загальному розмірі 11 600 грн., що позначені в розрахунковому листі як «Судовий збір, правнича допомога по рішенню суду» та в платіжній інструкції як «Витрати на правничу допомогу в порядку добровільного виконання додаткового рішення від 17.01.2024 року та постанови від 02.04.2024 року у справі № 708/1390/23». Після проведення відповідних відрахувань (податок на доходи фізичних осіб та військовий збір) сума судових витрат в розмірі 9 338 грн. виплачена ОСОБА_1 на рахунок картки для виплат.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю або частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Підставами для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, припиненням боргу, неможливістю виконання.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судом рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу виконавчого листа.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що АТ КБ «Приватбанк» безпідставно включено відшкодування понесених судових витрат у дохід та відраховано з них податок з фізичних осіб, тому судом не встановлено процесуальних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються лише на тій підставі, що боржником добровільно виконано рішення суду про стягнення на користь ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу. Такі доводи повністю спростовуються наявними матеріалами справи та встановленими обставинами і не дають підстав для скасування ухвали районного суду про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Що стосується законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 даної статті зазначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Питання розподілу судових витрат в межах цивільного судочинства врегульовано вищенаведеними приписами ЦПК України.

Так за змістом ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу, питання про можливість розподілу яких порушує заявник, визначається через пов`язаність з розглядом справи.

Загальне правило про порядок розподілу таких витрат, приведене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України, пов`язує такий розподіл з результатами розгляду позовних вимог, тобто вирішення справи по суті.

Згідно з ч. 3 ст. 258 ЦПК України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Стаття 142 ЦПК України передбачає спеціальні застереження щодо можливості розподілу судових витрат у разі завершення провадження ухвалою суду про його закриття чи залишення позову без розгляду; спеціальний припис відносно розподілу судових витрат при постановленні ухвали суду передбачено і ст. 452 ЦПК України відносно результатів розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного/приватного виконавця при здійсненні судового контролю за виконанням судових рішень.

Норми ст. 432 ЦПК України, які були застосовані судом при розгляді заяви АТ КБ «Приватбанк» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (на відміну від положень ст.ст. 142, 452 ЦПК України), не містять окремого порядку розподілу судових витрат при вирішенні вказаних процесуальних питань.

Відтак до правовідносин у справі щодо відшкодування судових витрат на правничу допомогу при вирішенні питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі після вирішення спору по суті норми ст. 141 ЦПК України, на які вказав заявник, застосовані бути не можуть. А тому, висновок суду про відмову в ухваленні додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу з вищенаведених підстав є правильним і зміні чи скасуванню за наведеними в апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 адвоката Шульги П.М. доводами не підлягає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та представника ОСОБА_1 адвоката Шульги Павла Миколайовича залишити без задоволення.

Ухвалу Чигиринського районного суду Черкаської області від 23 липня 2024 року та ухвалу Чигиринського районного суду Черкаської області від 02 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 16 жовтня 2024 року.

Судді