Справа № 145/742/21
Провадження № 22-ц/801/1373/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 рокуСправа № 145/742/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Панасюка О. С., Сала Т. Б.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 квітня 2024 року, ухвалене у складі судді Ратушняка І. О. у м. Тиврів, дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення,

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Тиврівського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 вересня 2008 він придбав будинок та земельну ділянку розміром 0,6 га в АДРЕСА_1 . На краю його земельної ділянки, біля межі з сусідкою ОСОБА_5 , на балансі сільської ради перебуває земельна ділянка шириною 5 м, яку відповідач ОСОБА_2 експлуатує протягом п`яти років. За цей час з його земельної ділянки відорано шість соток землі.

Для проведення приватизації належної йому земельної ділянки потрібно було визначити її межі. Сільська рада, в особі відповідачки ОСОБА_3 , яка займала посаду голови сільської ради та відповідачки ОСОБА_4 , яка займала посаду землевпорядника сільської ради, без його згоди та участі, замість сусіда ОСОБА_5 , орієнтиром для приватизації визначили ОСОБА_2 , який рахується користувачем земельної ділянки по АДРЕСА_1 , хоча реєстрації та житлового приміщення у нього в с. Гришівці не було і немає.

Представник Інституту землеустрою зробив заміри. Після обробки даних замірів виявилось, що ОСОБА_2 використовує частину його земельної ділянки у розмірі шести соток, таким чином шість соток землі не були враховані до його земельної ділянки під час приватизації, а тому він приватизував не 35 соток, а 29.

В Інституті землеустрою йому дали заміри (в метрах), які потрібно було доміряти до 29 соток вже приватизованої земельної ділянки. Він неодноразово із даним питанням звертався із заявами до сільської ради, з вимогами відміряти йому шість соток землі, для її подальшої приватизації, які відповідачка ОСОБА_3 постійно ігнорувала. До цього часу ним приватизовано 0,2943 га землі, замість 0,35 га. Позивач просить винести рішення відносно присутності ОСОБА_2 на території присадибної земельної ділянки во АДРЕСА_1 .

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що суд не вбачає порушення права ОСОБА_1 , як власника земельної ділянки, оскільки він не набув права власності на вищезазначені земельні ділянки, що є предметом спору. Крім того, доказів того, що ОСОБА_2 створює будь-які перешкоди ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою, яка належить йому на праві власності, суду не надано та в судовому засіданні не встановлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, 13 травня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 квітня 2024 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Основні вимоги апеляційної скарги зводяться до того, що висновки суд першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються: його особистими поясненнями, заявами адресованими на ім`я голови сільської ради села Гришівці; проектом землеустрою щодо відведення земельних ділянок в його власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності в межах АДРЕСА_1 ; довідкою виконавчого комітету Гришовецької сільської ради № 310 від 13 серпня 2018 року; рішенням 12 сесії 5 скликання Гришовецької сільської ради від 23 червня 2008 року; витягом з рішення № 115, 16 сесії 7 скликання Гришовецької сільської ради від 18 серпня 2017 року.

ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що відповідно до довідки виконавчого комітету Гришовецької сільської ради № 310 від 13 серпня 2018 року, рішення 12 сесії 5 скликання Гришовецької сільської ради від 23 червня 2008 року, витягу з рішення № 115, 16 сесії 7 скликання Гришовецької сільської ради від 18 серпня 2017 року йому передано у власність для особистого селянського господарства земельну ділянку значно більшої площі ніж зазначено в оскаржуваному рішення Тиврівського районного суду Вінницької області.

Впродовж встановленого апеляційним судом строку учасники справи не скористалися можливістю подати відзив на апеляційну скаргу.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про день та час судового розгляду повідомлені належним чином.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам.

По справі апеляційним судом встановлено наступні обставини:

- ОСОБА_1 є власником будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 9);

згідно копії рішення від 23 серпня 2008 року 12 сесії 5 скликання сільського голови Г. П. Ільніцької Гришовецької сільської ради передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства: ОСОБА_1 0,60 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_1 забезпечено вільний доступ для прокладання нових, ремонту та експлуатації існуючих інженерних мереж і споруд, розміщених в межах земельної ділянки. ОСОБА_1 замовити землевпорядній організації технічну документацію по виготовленню державних актів на право власності на землю. Попереджено ОСОБА_1 , що: площа земельної ділянки буде уточнена після встановлення її меж в натурі; право приватної власності на земельні ділянки може бути припинено у випадках, передбачених статтями 140, 143 Земельного Кодексу України (а.с. 59).

- згідно довідки сільського голови ОСОБА_3 Виконавчого комітету Гришовецької сільської ради від 13 серпня 2018 року № 310 за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території сільської ради рахується земельна ділянка площею 0,60 га, з неї: 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку; 0,35 га для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 57);

згідно копії витягу з Рішення № 115 від 18 серпня 2017 року 16 сесії 7 скликання сільського голови ОСОБА_3 , надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,6000 га на території Гришовецької сільської ради в межах населеного пункту АДРЕСА_1 в т.ч.: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд 0,2500 га; для ведення особистого селянського господарства 0,3500 га. ОСОБА_1 замовити розробку технічної документації із землеустрою в організації, що мають відповідну ліцензію та подати її на розгляд та затвердження до Гришовецької сільської ради (а.с. 58);

-в 2018 році на замовлення ОСОБА_1 було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності в межах АДРЕСА_1 (а.с. 15 19);

ОСОБА_1 неодноразово в 2018 та 202 роках звертався до сільської ради з питань врегулювання земельного конфлікту з Кравчуком (а.с. 10 14).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 цього кодексу).

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі дії мають бути ефективними, тобто призводити до того результату, на який вони спрямовані. Інакше кажучи, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. аналогічні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 рудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21), від 9 лютого 2022 року у справі № 910/6939/20 (пункт 11.87), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17(пункт 56), від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (пункт 33.2), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (пункт 58), від 3 серпня 2022 року у справі № 910/9627/20 (пункт 8.45)).

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень її прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, та відшкодування заподіяної шкоди. У разі порушення прав власника земельної ділянки вищезгадані статті дають право такому власнику подати до суду позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, якщо мирним способом ніяк не можна вирішити таку суперечку.

Отже, такий спосіб захисту як усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою існує.

Усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою здійснюється одним із таких способів:

?визнання прав;

?відновлення стану земельної ділянки, що існувала до порушення прав, та запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

?визнання правочину недійсним;

?визнання недійсними рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування;

?відшкодування заподіяної шкоди;

?застосування інших, передбачених законом, методів.

В справі що розглядається позивач хоча й стверджує, що відповідач ОСОБА_2 чинить йому перешкоди: зайняв 0,6 га земельної ділянки, яка, на думку позивача, повинна бути передана йому у приватну власність, проте спосіб усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою позивач зазначив наступне: «винести рішення відносно присутності ОСОБА_2 на території присадибної земельної ділянки АДРЕСА_1 ».

Зазначений обраний позивачем спосіб захисту не має жодного правового значення та не призведе до відновлення його права на приватизацію земельної ділянки.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу, на зазначене уваги не звернув, всупереч завданню цивільного судочинства, яким є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб (стаття 2 ЦЦПК України), не сприяв позивачеві в уточненні позовних вимог, не з`ясував що входить до предмета доказування та якими доказами це може бути підтверджено (стаття 197 ЦПК України).

Розглядаючи справу, суд віднісся до справи формально, поверхово, не встановив обставини, які мають значення для справи, рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 квітня 2024 року, ухвалене у цій справі, є немотивованим, постановлене без повного з`ясування обставин справи, відтак є незаконним та підлягає скасуванню.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19).

Виходячи з обставин цієї справи належним способом захисту позивача буде звернення до суду з вимогами про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, якщо позивачу чиняться перешкоди в реалізації цих прав з обранням такого шляху усунення перешкод, який би відновив порушене право позивача.

З огляду на встановлені обставини справи апеляційний суд не вважає за необхідне надавати оцінку іншим аргументам апеляційної скарги позивача.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини1 статті 374ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення та ухвалити нове.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є незаконним, таким, що постановлене без повного з`ясування обставин справи, з невірним застосуванням норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини та грубим порушенням завдань цивільного судочинства.

Тому рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 квітня 2024 року підлягає скасуванню з постановленням нового: про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. С. Панасюк

Т. Б. Сало