Номер провадження: 22-з/813/306/24
Справа № 521/4143/22
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Авансар»,

треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв Віталій Олександрович,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.05.2022 у складі судді Бобуйка І.А.,

встановив:

В березні 2022 ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ТОВ «Авансар», треті особа, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв В. О., в якому просив суд: визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. від 01.06.2021, що зареєстрований за № 77638, про стягнення на користь ТОВ "Авансар" з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 200138504 від 10.05.2016, таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12.05.2022 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з наведеним рішенням ОСОБА_1 оскаржив його до апеляційного суду.

Постановою Одеського апеляційного суду від 23.05.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.05.2022 скасовано, ухвалено нове. Позов ОСОБА_1 задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. 01.06.2021 за реєстром №77638 про стягнення на користь ТОВ «Фінансова компанія «Авансар» з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № від 10.05.2016, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 Стягнуто з ТОВ «Авансар» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2481 грн.

17.06.2024 через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав заяву, у якому просив суд ухвалити додаткове рішення та змінити розподіл судових витрат, понесених ОСОБА_1 , що пов`язанні з правничою допомогою адвоката у суді першої інстанції у розмірі 10000 грн.

27.06.2024 засобами поштового зв`язку від ТОВ «АВАНСАР» надійшли заперечення на заяву про розподіл судових витрат, у яких товариство просить суд відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу або зменшити розмір заявлених витрат на правову допомогу та встановити суму, що є співмірною із складністю справи та часом, витраченим адвокатом на надання послуг, якщо є докази надання правової допомоги адвокатом.

03.07.2024 через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав заперечення проти заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, у яких просив суд ухвалити додаткове рішення та змінити розподіл судових витрат, понесених ОСОБА_1 , що пов`язанні з правничою допомогою адвоката у суді першої інстанції у розмірі 10000 грн.

В судове засідання, призначене на 12.09.2024 сторони не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи клопотання, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України однією з підстав для ухвалення додаткового рішення є не вирішення судом питання про судові витрати.

Частинами 2-5 ст. 270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Водночас зі змісту ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У ч.3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, на виконання вищевказаної норми, представник позивача зробив письмову заяву про те, що докази понесення судових витрат позивачем будуть надані у відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України та будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення, такі заяви були подані суду, отже вимоги щодо строків подання доказів понесених судових витрат позивачем витримано.

Судом також встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до Договору про надання правової допомоги від 16.02.2022 №16-02/2022, укладеного між адвокатом Земляковим О.А. та клієнтом ОСОБА_1 , гонорар Адвоката при наданні правової допомоги щодо представництва інтересів Клієнта у Малиновському районному суді м.Одеса за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Авансар» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, встановлюється у фіксованому розмірі та складає 10000 грн. (Том І: а.с. 64).

Так, на підтвердження понесених витрат, ОСОБА_1 надано до суду:

- ордер на надання правничої (правової) допомоги від 02.03.2022 (Том І: а.с. 62);

- опис робіт (наданих послуг) адвокатом Земляковим О.А. у Малиновському районному суді м.Одеса у справі №521/4143/22 (Том І: а.с. 63);

- копію договору про надання правової допомоги № 16-02/2022 від 16.02.2022 (Том І: а.с. 64).

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Звертаючись до суду із запереченнями на заяву про розподіл судових витрат, ТОВ «АВАНСАР» зазначає, що сума витрат на професійну правничу допомогу значно завищена та не відповідає складності справи, оскільки у Єдиному державному реєстрі судових рішень можна знайти інформацію щодо усталеної практики по розгляду справ про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а приклади позовних заяв у справах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є у відкритих джерелах.

Проаналізувавши обсяг наданих заявнику послуг, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, колегія суддів вважає, що заявлена позивачем сума в розмірі 10000 грн. не є співмірною зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тому витрати підлягають стягненню в розмірі 5000 грн.

Враховуючи те, що постановою Одеського апеляційного суду від 23.05.2024 апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.05.2022 скасоване і ухвалено нове про задоволення позову ОСОБА_1 та те, що при ухваленні постанови судом не було вирішено питання розподілу витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає, що понесені позивачем ОСОБА_1 судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції, у вигляді витрат за надання правничої допомоги у розмірі 5000 грн. підлягають на підставі ст. 137, 141 ЦПК України, стягненню з ТОВ «Авансар» на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Ухвалити у справі додаткову постанову, якою стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» (Код ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати за надання правничої допомоги у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, 00 копійок, понесених в суді першої інстанції.

Додаткова постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11.10.2024

Головуючий Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.С. Комлева