РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2024 р. с-ще Тиврів 145/440/24

2-о/145/35/2024

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

при секретарі Крикливій М.С.,

за участі представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Лінкевич Богдан Петрович, про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою, в якій вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Тиврів Вінницького району Вінницької області, в лікарні, раптово помер її батько ОСОБА_3 . Він до дня смерті постійно проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_2 .

За життя її батько своїм майном не розпорядився. Вона - єдина спадкоємиця першої черги спадкування за законом після смерті батька і бажає прийняти спадщину.

Її батьки розлучились 04 квітня 2001 року.

Вона звернулась в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька, але перешкодою в видачі мені свідоцтва про право на спадщину за законом стало те, що у встановлений законодавством строк вона не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і на день смерті батька була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , але фактично до дня смерті батька проживала разом з ним (без реєстрації) в АДРЕСА_1 , тому відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину, так як не відмовилась від неї протягом шестимісячного строку.

До 2017 року вона проживала разом зі своєю матір`ю в АДРЕСА_3 . На початку 2017 року її мати поїхала на заробітки, за кордон, а вона переїхала на постійне місце проживання до батька, де і проживала разом з ним однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , до дня його смерті.

Але вона не зареєструвалась за місцем свого фактичного проживання. Її батько помер у віці 53 роки, ІНФОРМАЦІЯ_1 йому раптово погіршало, його каретою швидкої допомоги було доставлено в Тиврівську лікарню, де він ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. В довідці про причину смерті записано: кардіоміопатія не уточнена.

Встановлення даного факту їй необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька.

Просить встановити факт її постійного проживання з батьком ОСОБА_3 , в АДРЕСА_1 , на день його смерті, яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 повністю підтримав заявлені вимоги та просив суд ї х задоволити з підстав, наведених у заяві.

Представник заінтересованої особи Гніванської міської ради Вінницького району Вінницької області, на розгляд справи до суду не з`явився, надавши суду заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність та не заперечував проти її задоволення.

Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Тиврів Вінницького району Вінницької області помер ОСОБА_3 (а.с.4), який до дня смерті постійно проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 , що стверджується довідками Гніванської міської ради Вінницького району Вінницької області № 09-24/255 від 13.02.2024 та № 09-24/271 від 21.02.2024 (а.с.17, 18).

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_2 , яка належала померлому на підставі договору дарування від 09 листопада 2001 року, зареєстрованого в КП «ВООБТІ» 18 листопада 2001 року.

За життя її батько своїм майном не розпорядився.

Заявниця ОСОБА_2 - єдина спадкоємиця першої черги спадкування за законом після смерті батька і бажає прийняти спадщину.

Факт, що заявниця на день смерті батька ОСОБА_3 постійно проживала разом з ним в АДРЕСА_1 , стверджується довідками Гніванської міської ради Вінницького району Вінницької області № 09-24/271 від 21.02.2024 (а.с.18) та № 09-24/270 від 21.02.2024 (а.с.19), актами обстеження матеріально-побутових умов проживання від 13.02.2024 (а.с.20, 21), відповідно до яких до дня смерті свого батька ОСОБА_2 постійно проживала разом з ним однією сім`єю та проводила його поховання

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2,23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання заявників зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

За ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Судом встановлено, що заявниці ОСОБА_2 необхідно встановити факт постійного спільного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 з метою оформлення права на спадщину, отже встановлення факту проживання заявниці з батьком на момент смерті останнього породжує юридичні наслідки, оскільки з визначенням їх спільного проживання законодавство пов`язує прийняття спадщини, при цьому, спір про встановлення даного факту відсутній.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви.

Керуючись ст.ст.1216-1218,1268,1296,1297 ЦК України, ст.ст.315-316 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 з батьком ОСОБА_3 , в АДРЕСА_1 , на день його смерті, яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 14 листопада 2024 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подано протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя Ратушняк І. О.