П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2024 року м. Київ

Справа № 363/5668/23

Провадження № 22-ц/824/8424/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А. М.,

суддів: Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

сторони: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Аваліст»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст», подану адвокатом Косяк Наталією Вікторівною, на заочне рішення Іванківського районного суду Київської області 19 січня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ТОВ Фінансова компанія «Аваліст» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що 12.08.2019 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № , згідно з умовами якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 21748,00 грн., строком до 12.08.2021 зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом - 0% від суми кредиту ( п.1.1 Кредитного договору) та сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 0,01% річних ( п.1.2 Кредитного договору).

17.12.2021 АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Аваліст» уклали договір факторингу №17/12/21, умовами якого встановлено, що первісний кредитор передає, новий кредитор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості (пункт 1.1. договору факторингу).

За договором факторингу від 17.12.2021 №17/12/21 новий кредитор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами (пункт 1.3. договору факторингу).

Згідно витягу з реєстру боржників №1 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 12.08.2019 № становить 19 639,26 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою кредиту - 11 653 грн. 44 коп.; сума заборгованості за відсотками по кредиту - 9 850,95 грн.; сума заборгованості за відсотками по кредиту - 1,71 грн., сума по сплаті комісії по кредиту - 9 786,60 грн. сума заборгованості за основною сумою кредиту - 11 653 грн. 44 коп.; сума заборгованості за відсотками по кредиту - 9 850,95 грн.; сума заборгованості за відсотками по кредиту - 1,71 грн., сума по сплаті комісії по кредиту - 9 786,60 грн.

На підставі викладеного ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст», просило стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором № від 12.08.2019 у розмірі 19 639,26 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою кредиту - 11 653 грн. 44 коп.; сума заборгованості за відсотками по кредиту - 9 850,95 грн.; сума заборгованості за відсотками по кредиту - 1,71 грн., сума по сплаті комісії по кредиту - 9 786,60 грн., а також просить стягнути понесені судові витрати по справі, які складаються із судового збору у розмірі 2684 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області 13 жовтня 2023 року справа передана за підсудністю до Іванківського районного суду.

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області 06 грудня 2023 у справі відкрите провадження, вирішено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні з викликом сторін

Заочним рішенням Іванківського районного суду Київської областівід 01 березня 2024 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що на підтвердження заявленої суми боргу позивач не надав суду жодного розрахунку, на підставі якого можливо перевірити відповідні суми, встановити порядок, період і базу їх нарахування, в якому розмірі відповідач сплатив заборгованість.

Наданий позивачем реєстр боржників є додатком до Договору факторингу, та також не містить жодних розрахунків, а лише констатує наявність заборгованості.

Фактично заборгованість відповідача доводиться позивачем двома документами: зазначеним вище реєстром боржників і самим кредитним договором (копія якого не засвідчена у встановленому порядку). Невід`ємною частиною договору, як зазначено у п. 1.1. є Інформаційний лист, де визначаються умови кредитування. Однак останній суду не наданий взагалі.

ТОВ «ФК «Аваліст» не надало суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, чеки, банківські виписки та інше), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків і комісій, є доведеними.

Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, проте, останнім не доведено це належними та допустимими доказами.

17 лютого 2024 року ТОВ«Фінансова компанія «Аваліст», подало до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Іванківського районного суду Київської областівід 01 березня 2024 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст» в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що жодних заперечень щодо того, що відповідач не погодився з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання відповідачем висловлено не було.

Суд дійшов помилкового висновку, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами наявність кредитної заборгованості, її розмір та період, за який слід розраховувати розмір заборгованості, а також позивачем не надано до суду виписки з рахунку, у випадку, якщо він був відкритий на ім`я відповідача.

Зазначає, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю в якій надано кредит. Строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладання такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за власним особистим підписом.

Вказує, що після отримання повного тексту оскаржуваного рішення звернулись до АТ «ОТП Банк» з запитом про отримання детального розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № від 12.08.2019 року. Зазначає, що вказані документи не передавались за договором факторингу №17/12/21 від 17.12.2021 року тому просять долучити та прийняти їх при розгляді справи в апеляційному порядку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст», подану адвокатом Косяк Н.В., на заочне рішення Іванківського районного суду Київської області 19 січня 2024 року у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Аваліст» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

06 травня 2024 року матеріали справи № 363/5668/23 надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 липня 2024 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відзив від інших сторін до Київського апеляційного суду не надходив.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Встановлено, що 12.08.2019 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № , згідно з умовами якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 21748,00 грн., строком до 12.08.2021 зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом - 0% від суми кредиту ( п.1.1 Кредитного договору) та сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 0,01% річних ( п.1.2 Кредитного договору).

Згідно п. 1.3 Договору повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати відповідачем ануїтетних платежів, згідно Графіку платежів.

П. 1.4 Кредитного договору визначено, що «за користування кредитом, Банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається Тарифами банку та Інформаційним листом, який є невід`ємною. Частиною та додатком до Договору (надалі - Інформаційний листок). На дату укладення заяви-анкети розмір процентної ставки становить 5% в місяць, а впродовж пільгового періоду 0,01% річних. Всі інші умови кредитування (зобов`язання по кредитній лінії) визначено в інформаційному листку.

17.12.2021 АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Аваліст» уклали договір факторингу №17/12/21, умовами якого встановлено, що первісний кредитор передає, новий кредитор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості (пункт 1.1. договору факторингу) ( а.с.6-16).

За договором факторингу від 17.12.2021 №17/12/21 новий кредитор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами (пункт 1.3. договору факторингу).

17.12.2021 був складений і підписаний акт приймання передачі, згідно з яким АТ «ОТП Банк» передав, а ТОВ «ФК «Аваліст» прийняла згідно з вимогами п.8.3. договору факторингу від 17.12.2021 №17/12/21 реєстр боржників №1 ( а.с.17-18).

Згідно витягу з реєстру боржників №1 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 12.08.2019 № становить 19 639,26 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою кредиту - 11 653 грн. 44 коп.; сума заборгованості за відсотками по кредиту - 9 850,95 грн.; сума заборгованості за відсотками по кредиту - 1,71 грн., сума по сплаті комісії по кредиту - 9 786,60 грн. сума заборгованості за основною сумою кредиту - 11 653 грн. 44 коп.; сума заборгованості за відсотками по кредиту - 9 850,95 грн.; сума заборгованості за відсотками по кредиту - 1,71 грн., сума по сплаті комісії по кредиту - 9 786,60 грн.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України передбачають, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач не надав суду відомості щодо визначення сторонами кредитного договору порядку та строків сплати суми заборгованості за кредитним договором (Графік платежів), як і не надав суду докази про виконання банком умов кредитного договору щодо надання позичальнику кредитних коштів. В матеріалах справи відсутні зазначені відомості.

Разом з тим, позивач як письмовий доказ надав суду повідомлення про розірвання кредитного договору та повернення суми боргу (а.с. 15), при цьому з наданої копії поштового відділення (а.с. 16) неможливо встановити, який саме документ було надіслано на ім`я відповідача та чи надсилалося позивачем саме вищезазначене повідомлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на тому, що розмір заборгованості відповідача за кредитним договором складає 52156,87 грн, згідно з правом вимоги, яке було набуто позивачем, вважаючи, що зазначена сума заборгованості є безспірною. Протягом всього часу розгляду справи в суді першої інстанції позивач не надав суду жодного належного і допустимого доказу, в обґрунтування суми заборгованості, при цьому матеріали справи не містять жодного розрахунку, який би надавав суду можливість здійснити перевірку правильності суми заборгованості.

Доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 2.1.1 Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30 грудня 1998р. № 566, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Проте, ТОВ «ФК «Аваліст» не надало суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки , та інше), тому у суду були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку, є обґрунтованими.

Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який не довів суду належними та допустимими доказами її розмір.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Позивач не підтвердив належними та допустимими доказами наявність кредитної заборгованості, її розмір та період, за який слід розраховувати розмір заборгованості, а також позивач не надав суду виписки з рахунку, у випадку, якщо він був відкритий на ім`я сторони відповідача.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 18 червня 2003р. № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту, а також виписки за картковими рахунками та сам розрахунок заборгованості з моменту укладення кредитного договору в якому прослідковується виконання умов зобов`язання відповідачем по вищевказаному кредитному договору.

Суд правильно зауважив, що наданий витяг з реєстру боржників №1 не є належним та допустимим доказом, який підтверджує наявність суми боргу перед позивачем та наявність самої заборгованості, оскільки він не є первинним бухгалтерським документом.

За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача, наявність самої заборгованості та періоду її нарахування.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України вказано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

За ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, в ст. 81 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову у з зв`язку із його недоведеністю.

Посилання у апеляційній скарзі на доведеність факту укладення сторонами кредитного договору на висновки суду першої інстанції не впливають, оскільки сам по собі факт укладення кредитного договору ще не свідчить про порушення сторонами умов його виконання, виникнення заборгованості та її розмір.

З матеріалів справи вбачається, що до апеляційної скарги ТОВ «ФК «Аваліст» додано нові докази, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції, а саме - деталізовану виписку по картковому рахунку.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Виписка про рух коштів по картці була наявна у кредитора на час пред`явлення позову та розгляду справи судом першої інстанції, однак, не була додана позивачем до позовної заяви. Жодні докази, що вказують на поважність причин щодо неможливості подання цього доказу до суду першої інстанції, в матеріалах справи відсутні.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що відповідачем не висловлювалося жодних заперечень з приводу виниклої заборгованості, в той час як позивач надав суду розрахунок заборгованості та виписку про рух коштів на рахунку.

Однак, такі доводи ТОВ «ФК «Аваліст» не заслуговують на увагу, оскільки у силу вимог закону позивач повинен надати суду всі наявні у нього докази, що стосуються предмету спору, разом з позовною заявою.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аваліст», подану адвокатом Косяк Наталією Вікторівною - залишити без задоволення.

Заочне рішення Іванківського районного суду Київської області 19 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна