Справа № 204/5863/24
Провадження № 2/204/2819/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

12 червня 2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в якій остання просила суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстрації місця проживання.

В обґрунтування позову, позивачка вказує на те, що їй належить на підставі договору дарування 45/400 частин будинку АДРЕСА_2 . У період з 2020 року у неї з відповідачем були подружні відносини, від яких вони мають спільного сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тому, на момент проживання і народження дитини, відповідач був прописаний разом зі своєю дружиною та сином. У 2019-2020 роках у неї з чоловіком зіпсувалися відносини, відповідач зібрав свої речі та виїхав з житла. Наразі у вказаному житлі зареєстровані позивач разом з сином, батьком позивачки ОСОБА_3 , та колишнім чоловіком ОСОБА_2 . Згідно з Актом про не проживання за місцем реєстрації, ОСОБА_2 не проживає з 2020 року, особистих речей не має, фінансово не приймає участь в утриманні житла та не сплачує комунальні послуги. Таким чином, відповідач не проживає вже понад три роки в даній квартирі, не несе ніяких матеріальних витрат п його утриманню. Проте, його реєстрація чинить перешкоди в користуванні жилим приміщенням для позивачки, оскільки вона несе додаткові витрати через його реєстрацію. Тому, позивач вимушена звернутись до суду.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, але від її представника до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі, вимоги повністю підтримує. Проти заочного рішення суду не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Треті особи у судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 386 ЦК України, встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі договору дарування від 20 червня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В., належить 45/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2 (а.с. 9).

Згідно з даними Реєстру територіальної громади, в будинку АДРЕСА_2 , зареєстровані: власник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син власниці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько власниці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У позивача з відповідачем припинені подружні відносини та вже більше трьох років ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації не проживає.

Як вбачається з Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 2 квітня 2024 року, громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , не мешкає з 2020 року, його особистих речей за вказаною адресою не має. Акт складено комісією у складі мешканців квартир АДРЕСА_3 .

Отже, судом встановлено, що у зазначеному житловому приміщенні відповідач не мешкає без поважних причин вже понад один рік, особистих речей в будинку не має, оплату комунальних послуг не здійснює.

Разом з тим регулювання житлових відносин здійснюється спеціальним законом яким є Житловий Кодекс Української РСР.

Як зазначено у ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично більше трьох років без поважних причин не проживає за адресою своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки в 2020 році після припинення шлюбних відносин з позивачкою він виїхали з вказаного житла, житловим приміщенням не користується, особистих речей у вказаному будинку не має, не сплачує комунальні послуги, в добровільному порядку з реєстрації не знімається, а реєстрація відповідача перешкоджає позивачу в реалізації права як власника, тому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Що стосується вимоги позивача стосовно зняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , то дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відтак вимога позивача щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку є передчасною, оскільки рішення суду щодо втрати права користування житловим приміщенням відповідачем є достатньою підставою для зняття його з реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги задоволено, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 150, 156 ЖК України, ст. 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ), треті особи ОСОБА_3 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ), Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд. 58) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Т.О. Дубіжанська