ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/6578/21 Номер провадження 22-ц/814/2952/24Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т.В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Пилипчук Л.І., Панченка О.О.,

розглянула в судовому засіданні у м. Полтаві, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Пекареніна Андрія Анатолійовича на рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 травня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину та стягнення пені за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до сулу з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину та стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідач та позивач перебували у шлюбі. Від шлюбу у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб між ними розірвано, дитина залишилась проживати з нею.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.05.2019 року на її користь з відповідача на утримання доньки стягнуті аліменти у розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи з 20.06.2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Вказане рішення набрало законної сили та перебуває на примусовому виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Згідно розрахунків державного виконавця заборгованість по виплаті аліментів станом на 01 травня 2021 року становить 68733,33 грн.

Вказувала, що добровільно відповідач свій обов`язок щодо утримання дитини не виконує, її усні звернення ігнорує, а самостійно забезпечити достатній рівень життя дитини вона не в змозі.

Зазначала, що донька є інвалідом та має вроджену ваду (повна одностороння розщелина губи, твердого і м`якого піднебіння, альвеолярного відростку, порушення розвитку щелепи). Для повного та своєчасного розвитку їй потрібні регулярні додаткові заняття з психолого-педагогічної та логопедичної корекції.

У зв`язку з хворобою дитина потребує постійного стороннього догляду та піклування, а також індивідуального навчання, оскільки не може відвідувати дитячі освітні заклади.

Враховуючи особливі потреби дитини, по`вязані з її хворобою, на лікування якої витрачаються значні кошти, просила стягнути з відповідача додаткові витрати в розмірі 6000 грн., а також збільшити розмір стягнутих рішенням суду аліментів до 4000 грн. щомісячно.

Посилалась на те, що пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань складає 4492467,36 грн., просила стягнути з відповідача пеню в розмірі існуючої заборгованості по аліментах станом на 28 квітня 2021 року в сумі 68733,33 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 травня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявної в неї необхідності збільшення аліментів, а також існування обставин, які слугують підставою для стягнення з боржника додаткових витрат на утримання дитини.

Не погодившись з даним судовим рішенням, представника позивача ОСОБА_1 - адвокат Пекаренін О.М. оскаржив його в апеляційному порядку, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вважає, що судом невірно надано оцінку зібраним по справі доказам, що призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для збільшення аліментів та необхідності стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, яка є інвалідом 2 групи та має хворобу, лікування якої потребує значних матеріальних витрат.

Також, зазначає, що судом не враховано той факт, що аліменти у розмірі 2000 грн. на місяць призначалися судом у 2019 році, коли прожитковий мінімум на дитину до 6 років становив 1779 грн., а на дитину від 6 до 18 років 2218 грн.

Також систематична несплата аліментів батьком та утворення заборгованості з вини останнього, тягне за собою відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені), що не було взято судом до уваги при вирішенні спору.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 4 ст. 19, ст. 274, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільні справи у спорах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, сплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 травня 2019 року справа №638/8837/18 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 у твердій грошовій суму у розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи з 20.06.2018 року до досягнення повноліття.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Козловською В.В. від 28.11.2019 р. відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №638/8837/18 виданого 22.11.2019 року Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн.

Відповідно до розрахунку державного виконавця заборгованість по виплаті аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_1 у боржника ОСОБА_2 станом на 01.05.2021 року становить 68733,33 грн.

Із постанови старшого державного виконавця Козловської В.В. про внесення відомостей про боржника до єдиного реєстру боржників від 26.04.2021 року вбачається, що станом на 26.04.2021 року у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунків від 26.04.2021 року за період з 20.06.2018 по 01.05.2021 становить 68733,33 грн., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці, у зв`язку з чим відомості про боржника ОСОБА_2 внесені до Єдиного реєстру боржників.

Згідно розрахунку заборгованості по виплаті аліментів у виконавчого провадженні НОМЕР_1 встановлено, що загальна заборгованість ОСОБА_2 по виплаті аліментів станом на 01.08.2023 року складає 13325 грн.

Крім того, на підтвердження необхідності стягнення додаткових витрат позивачем надано медичні документи, з яких слідує, що донька ОСОБА_5 є інвалідом 2 групи, має вроджену ваду (повна одностороння розщелина губи, твердого і м`якого піднебіння, альвеолярного відростку, порушення розвитку щелепи). Дитина потребує корекції мовлення, логопедичних занять, перенесла декілька операційних втручань та потребує здійснення соціально-педагогічного супроводу в освітньому закладі.

Перебіг хвороби дитини потребує постійного медикаментозного забезпечення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження як факту погіршення її матеріального стану, так і зміни матеріального стану відповідача, що могло слугувати правовою підставою для зміни розміру присуджених судовим рішенням аліментів, а також не доведено існування обставин, які б в розумінні ст. 185 СК України свідчили про існування потреби у додаткових витратах по утриманню доньки. Одночасно, позивачем не доведено самого факту існування заборгованості по сплаті аліментів та свідомого ухилення відповідача по їх виплаті, а відтак відсутні підстави для стягнення з нього пені як відповідальності, визначеної ст. 196 СК України.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з даним рішенням суду виходячи з наступного.

Статтею 51 Конституції України, статтями 150, 180 СК України закріплено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Таким чином, до предмета доказування належить доведення позивачем обставин щодо зміни матеріального або сімейного стану як стягувача, так і платника аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених даним Кодексом.

В ході судового розгляду позивачем не було доведено існування обставин, які б в розумінні вимог ст. 192 СК України свідчили про наявність правових підстав для збільшення розміру присуджених ОСОБА_2 судовим рішенням аліментів в твердій грошовій сумі з 2000 грн. до 4000 грн.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність позивачем обставин, яким вона обґрунтовувала вимоги про збільшення розміру аліментів.

Разом з цим, заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що при вирішенні вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, судом було неповно з`ясовано обставини по справі та невірно застосовано норми матеріального права.

Так, згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

В даному випадку позивачем доведено, що донька сторін ОСОБА_5 є інвалідом 2 групи, має вроджену ваду (повна одностороння розщелина губи, твердого і м`якого піднебіння, альвеолярного відростку, порушення розвитку щелепи), перенесла з цього приводу декілька операцій, у зв`язку з хворобою потребує корекції мовлення, здійснення соціально-педагогічного супроводу в освітньому закладі. Як дитині з особливими потребами їй рекомендовано освітні програми розвитку мовлення за умови інклюзивного навчання. Для повного та своєчасного розвитку дитині необхідні регулярні додаткові заняття з психолого-педагогічної та логопедичної корекції. Дитина потребує постійного стороннього догляду та піклування.

Такі медично - реабілітаційні заходи, оплата фахівця логопеда та придбання ліків потребують додаткових матеріальних витрат, стягнення яких в порядку ст. 185 СК України викликані особливими обставинами.

Між тим, вищевказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, який прийшов до помилкового висновку про недоведеність позивачем існування особливих обставин, наявність яких потребує додаткових витрат на дитину з боку відповідача.

За вказаних обставин, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_6 в розмірі 3000 грн.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача як боржника у виконавчому провадженні пені в порядку ст. 196 СК України колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності обставин, які б свідчили про його свідоме ухилення від сплати аліментів, наявність в його діях вини та самого факту існування заборгованості по аліментах.

Положеннями ст. 196 СК України визначена відповідальність за прострочення сплати аліментів, оплати додаткових витрат на дитину.

Так, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Судом першої інстанції проаналізовано надані як позивачем, так і відповідачем докази, в тому числі і ті, що свідчать про їх сплату, розмір та регулярність, на підставі чого суд дійшов висновку про відсутність заборгованості по сплаті аліментів, а відтак і правової підстави для відповідальності за їх прострочення.

Вказаний висновок суду є правильним і таким, що ґрунтується на матеріалах справи.

За змістом наведеної норми відповідальність боржника наступає лише у випадку доведення його винної поведінки, яка сприяла утворенню заборгованості по аліментах.

Між тим, як вбачається з довідок державного виконавця борг по аліментах обраховується з червня 2018 року, тобто з дати звернення позивача ОСОБА_1 до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Вказана справа перебувала в провадженні суду впродовж з червня 2018 року по травень 2019 року. Рішення суду датоване 17 травня 2019 року і в ньому вже зазначений період з якого аліменти мають бути нараховані - з 20.06.2018, тобто з дати звернення позивача до суду.

Таким чином, станом на час відкриття виконавчого провадження в листопаді 2019 року вже малась така заборгованість, але виникла вона не з вини платника податку, а в силу закону, який пов`язує початок стягнення аліментів з моменту пред`явлення позову до суду про їх стягнення.

Саме виконавче провадження було відкрито в листопаді 2019 року, про що було повідомлено боржника.

З довідок державного виконавця, які маються в матеріалах справи вбачається, що починаючи з часу відкриття виконавчого провадження і по час звернення позивача з даним позовом до суду, боржник мав здійснити 36 платежів по сплаті аліментів в розмірі 2000 грн. щомісячно.

З колонки «Сплачено боржником (стягнуто виконавцем) вбачається, що за цей період, тобто з листопада 2019 року по травень 2021 року ним внесена оплату по 2000 грн. щомісячно.

Таким чином, по справі відсутні докази, які б свідчили як наявність самої заборгованості по аліментах, яка виникла з вини платника ОСОБА_2 , так і правова підстава для покладення на нього відповідальності, визначної ст. 196 СК України.

За вказаних обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з скасуванням судового рішення в частині вимог про стягнення додаткових витрат на дитину. В іншій частині висновки суду узгоджується з матеріалами справи та не були спростовані апелянтом.

При цьому, не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що у зв`язку з збільшенням встановленого законодавством розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку підлягають збільшенню і присуджені судовим рішенням аліменти в твердій грошовій сумі, оскільки правовою підставою для такого збільшення є лише доведені позивачем обставини, перелік яких визначено положеннями ст. 192 СК України.

При цьому, аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що сама по собі зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Пекареніна Андрія Анатолійовича задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 травня 2024 року в частині вимог про стягнення додаткових витрат на дитину скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3000 грн. щомісяця.

В іншій частині рішення районного суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 13 листопада 2024 року.

Судді: О. І. Обідіна Л.І. Пилипчук О.О. Панченко