Справа № 206/6025/24
Провадження № 2-о/206/661/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2024 м.Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Нестеренко Т.В.,

присяжних: Хасанової В.О., Дорошевського А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Глущенко Н.С.,

прокурора ОСОБА_1 ,

захисника особи, стосовно якої вирішується питання, адвоката Яструба О.П.,

представника заявника лікаря-психіатра ОСОБА_2 ,

особи, стосовно якої вирішується питання ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Дніпро цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради», про госпіталізацію ОСОБА_3 у психіатричний стаціонар без його згоди в примусовому порядку, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги.

Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що ОСОБА_3 був госпіталізований до КП «ДБКДПД» ДОР лікарем-психіатром ОСОБА_4 за направленням на госпіталізацію виданим 14 листопада 2024 року лікарем-психіатром КШД КЗ «ОЦЕМД та МК» ОСОБА_5 . Лікар після особистого огляду ОСОБА_3 зробив висновок про необхідність його госпіталізації до психіатричного стаціонару для лікування у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу (діагнозу): розлади особистості та поведінки внаслідок епілепсії, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих.

У судовому засіданні представник заявника лікар-психіатр ОСОБА_2 подану заяву не підтримав та пояснив, що ОСОБА_3 вже не вперше надходить до їх закладу на лікування. Цього разу його було доставлено у зв`язку із тим, що останній не приймав вдома лікування, бив у двері будинку де мешкає через те, що його не впускала сестра, яка не бажає допомагати ОСОБА_3 .. За час перебування у закладі психічний стан ОСОБА_3 покращився та він не потребує примусової госпіталізації.

ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що добре себе почуває, висловив бажання продовжити лікування вдома.

Адвокат Яструб О.П. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви, також подав до суду письмові заперечення на заяву про примусову госпіталізацію.

Прокурор в судовому засіданні не підтримала заяву про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 ..

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника лікаря-психіатра, заінтересованої особи, адвоката, думку прокурора, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» № 1489-ІІІ від 22 лютого 2000 року (далі Закон), особа, яка досягла 14 років, госпіталізується до закладу з надання психіатричної допомоги добровільно - на її прохання або за її усвідомленою письмовою згодою. Госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Особа може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, зокрема, на підставах, передбачених ст. 14 Закону.

В силу ст. 14 Закону особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

У судовому засіданні було встановлено, що 14 листопада 2024 року ОСОБА_3 було госпіталізовано до КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР за направленнямлікаря-психіатра КШД КЗ «ОЦЕМД та МК» ОСОБА_5 у зв`язку із наявністю у пацієнта тяжкого психічного розладу.

При обстеженні психічного стану ОСОБА_3 в КП «ДБКЛ з НПД» ДОР комісія лікарів виявила, що останній виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання у зв`язку з чим контакт з хворим носить формальний характер, вираз обличчя розгублений, відповідає переважно не в плані запитань, втрачає суть розпочатої відповіді, плутається у відповідях. Деякі питання розуміє після кількох повторень, часто не розуміє їх взагалі. Під час бесіди настрій знижений. Увага виснажена, нестійка, швидко втомлюється, виснажується, перестає відповідати взагалі. Пам`ять на поточні події та події, які відбувалися протягом останнього часу знижена. Мислення сповільнене, виснажуване зі зниженим рівнем узагальнень. Емоційно знижений. Вважає, що після конфліктів з сестрою та навмисно здає його до лікарні. Критика до свого стану порушена.

Діагноз: шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-мачний синдром.

Та обставина, що ОСОБА_3 являє собою небезпеку для себе та оточуючих не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки лікарем-психіатром ОСОБА_2 підтверджено, що наразі останній небезпеки для себе та оточуючих не несе. Наразі психічний стан ОСОБА_3 є задовільним, а тому підстави для його госпіталізації відсутні.

Крім того, суд під час вирішення порушеного лікарнею питання, звертає увагу, що стаття 8 Конвенції передбачає право людини на повагу до приватного життя та умови, за яких втручання в приватне життя є виправданим, серед яких, зокрема: законна підстава, законна ціль (мета), та додаткова умова, за якою втручання має бути «необхідним в демократичному суспільстві». Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (справа «Кутцнер проти Німеччини», п.60, та рішення від 18.12.2008 року «Савіни проти України»). Поняття «приватне життя» у практиці ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, в т.ч. здоров`я людини, медичне втручання.

Пунктом 2 Конвенції передбачено, що органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Враховуючи вищевикладене та даючи оцінку доказам, що були зібрані в ході розгляду справи, суд приходе до висновку, що у задоволенні заяви КП «ДБКЛзНПД» ДОР слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 14, 27 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст. ст. 57-60, 258, 259, 264, 265, 339-342 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засідання було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Т.В. Нестеренко

Присяжні: В.О. Хасанова

А.В. Дорошевський