233 № 233/2175/24
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
14 жовтня 2024 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Малінов О. С.
за участю секретаря Вітюк К.С.
представник позивача ОСОБА_1 ,
Вказана земельна ділянка була створена внаслідок об`єднання трьох земельних ділянок, які були розташовані на території Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме:
Так, право оренди зазначених земельних ділянок у ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» виникло на підставі договорів оренди земельних часток (паїв), які в свою чергу були укладені між Позивачем та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 терміном на 20 років. Зазначений термін наразі не минув. При цьому, чинність договорів оренди земельних часток (паїв) та право оренди вказаних земельних ділянок було підтверджено численними судовими рішеннями.
Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. За таких обставин зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Відповідач ФГ «Ф.Г. Щедрий Лан» у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
За таких обставин зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Вказана земельна ділянка була створена внаслідок об`єднання трьох земельних ділянок, які були розташовані на території Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме:
Так, право оренди зазначених земельних ділянок у ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» виникло на підставі договорів оренди земельних часток (паїв), які в свою чергу були укладені між Позивачем та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 терміном на 20 років. Зазначений термін наразі не минув. При цьому, чинність договорів оренди земельних часток (паїв) та право оренди вказаних земельних ділянок було підтверджено численними судовими рішеннями.
В свою чергу, відповідно до положень ч.4. ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
22.03.2012 року між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельної частки (паю), зареєстрований 02.04.2012 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 1036. Пунктом 2.3 вказаного договору був встановлений 20 (двадцятирічний) строк його дії, що на даний момент не сплинув.
Так, за результатами судового розгляду цивільної справи № 233/1744/20, задоволено первісний позов ОСОБА_3 до ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» про розірвання договору оренди земельної частки (паю) та вирішено розірвати договір оренди земельної частки (паю), укладений 22.03.2012 року між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_3 , зареєстрований 02.04.2012 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 1036. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» до ОСОБА_3 про визнання права оренди.
Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції у частині вирішення позовних вимог за зустрічним позовом, представником ОСОБА_6 було подано в цій частині касаційну скаргу. Стосовно ж вирішення первісного позову, підставі положень ст. 384 ЦПК України вказана постанова суду апеляційної інстанції не оскаржувалась та набула законної сили в день її проголошення, тобто 30.09.2020 р.
24.11.2021 р. Постановою Верховного суду, винесеній у справі №233/1744/20 постанову Донецького апеляційного суду від 30.09.2020 р. в частині вирішення зустрічного позову Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» до ОСОБА_3 про визнання права оренди земельної ділянки було вирішено скасувати. Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 липня 2020 року змінено в частині мотивів відмови у задоволенні зустрічного позову Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» до ОСОБА_3 про визнання права оренди земельної ділянки, шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції постанови Верховного Суду. У решті рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 липня 2020 року в частині вирішення зустрічного позову Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» до ОСОБА_3 про визнання права оренди земельної ділянки залишено без змін.
Підставою означеного постанови Верховного Суду став невірно обраний спосіб захисту порушених прав Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ».
В частині вирішення первісного позову постанова суду апеляційної інстанції не оскаржувалась та набула законної сили 30.09.2020 р., а саме нею було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» про припинення договору оренди земельної частки (паю) від 22.03.2012 р., укладеного між ОСОБА_3 та ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» шляхом його розірвання з підстав того, що вказаний договір оренди земельної частки (паю) продовжує діяти для його сторін і після виділення земельної частки (паю) в натурі на місцевості, про що у тексті самої постанови зазначено наступне: «За встановлених обставин право оренди за Товариством на підставі Договору оренди не припинилося, та підтверджене неналежне виконання умов Договору оренди з боку орендодавця, який не повідомив орендаря з приводу виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки на основі земельної частки (паю), яка використовується Товариством, відмовляється переукладати Договір на тих самих умовах та передала землю іншому орендарю.
Виділення земельної ділянки в натурі та набуття права власності на неї жодною мірою не впливає на дійсність договору оренди земельної частки (паю) та не перешкоджає виконанню цього договору.».
22.03.2012 року між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_4 укладено договір оренди земельної частки (паю), зареєстрований 03.04.2012 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 1074. Пунктом 2.3 Договору встановлений 20 (двадцятирічний) строк його дії, що на даний момент не сплинув.
З огляду на небажання ОСОБА_4 , а в подальшому і ОСОБА_2 переукласти договір оренди земельної частки (паю) від 22.03.2012 р. на договір оренди щодо виділеної земельної ділянки, ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» звернулося до суду із позовною заявою про визнання права оренди.
22.03.2012 року між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_5 було укладено договір оренди земельної частки (паю), зареєстрований 29.03.2012 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за №974. Пунктом 2.3 Договору встановлений 20 (двадцятирічний) строк його дії, що на даний момент не сплинув.
Вказане судове рішення набуло законної сили 08.12.2020 р., про що на ньому міститься відмітка суду.
Таких висновків щодо дії договорів оренди земельних часток (паїв) відносно виділених земельних ділянок суди дійшли з огляду на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеній у її постанові від 01.09.2020 р., у справі №233/3676/19, якою передбачено наступне: «72. Так, виділення земельної ділянки в натурі та набуття права власності на неї жодною мірою не впливає на дійсність договору оренди земельної частки (паю) та не перешкоджає виконанню цього договору. Виділення земельної ділянки в натурі також не може бути обставиною, що є підставою для розірвання договору відповідно до статей 651, 652 ЦК України, зокрема, «істотною зміною обставин». Виділення земельної ділянки в натурі не лише не обумовлена причинами, які заінтересована сторона (орендодавець) не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості і обачності (пункт 2 частини другої статті 652 ЦК України), а є прямим наслідком свідомих дій цієї сторони. Отже, припинення дії договорів оренди земельних паїв має місце лише після їх переукладення відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або в судовому порядку з визначених законом підстав. Отже, при вирішенні спірних правовідносин щодо переукладення або розірвання договору оренди земельної частки (паю) судам слід враховувати, що зміна статусу земельної ділянки чи її власника не має наслідком автоматичного припинення договору, крім випадків, коли це передбачено самим договором.».
Із означеного вбачається висновок про те, що виділення земельних часток (паїв) в натурі на місцевості у земельні ділянки та набуття права власності на них ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а відповідно і наступна передача землі за договорами міни ОСОБА_2 жодною мірою не впливає на дійсність договорів оренди земельних часток (паїв) і не перешкоджає їх виконанню, адже в силу приписів частини 1 статті 148-1 Земельного кодексу України, до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Відповідно до частини 4 статті 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
Разом з тим, статтею 110 ЗК України передбачено, що на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження. Право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб. Перехід права власності на земельну ділянку, зміна її цільового призначення не припиняє встановлених обмежень, обтяжень.
Поділ чи об`єднання земельних ділянок не припиняє дії обмежень, обтяжень, встановлених на земельні ділянки, крім випадків, коли обмеження (обтяження) поширювалося лише на частину земельної ділянки, яка в результаті поділу земельної ділянки не увійшла до сформованої нової земельної ділянки.
Однак, виконати заочне рішення, прийняте у справі №233/23/22, та внести відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» не має змоги, оскільки 14.03.2024 р. позивачу стало відомо про наявність договору оренди, укладеного між ОСОБА_2 та фермерським господарством «Ф.Г. Щедрий Лан», речове право за яким зареєстроване 21.04.2021 р. Шахівською сільською радою Добропільського району, Донецької області, номер запису про інше речове право 41708810.
Відповідно до ст. 4 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі», орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку на рівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
Частина 2 ст. 152 ЗК України закріплює, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою.
Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Статтею 412 ЦК України встановлено, що право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом.
Тобто, відповідно до ст.ст.203, 215 ЦК України, вищенаведене є підставою для визнання договору оренди, укладеного між ОСОБА_2 та фермерським господарством «Ф.Г. Щедрий Лан», речове право за яким зареєстроване 21.04.2021 р. Шахівською сільською радою Добропільського району, Донецької області, номер запису про інше речове право 41708810, недійсним та скасування державної реєстрації права оренди.
З огляду на все перелічене вище, права ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» на даний час є порушеними, а тому, підлягають захисту шляхом визнання оспорюваного договору оренди недійсним з одночасним припиненням іншого речового права (права оренди), як похідної вимоги, оскільки, обидві позовні вимоги пов`язані між собою підставою виникнення. Задоволення похідної вимоги є логічним наслідком задоволення основної вимоги про визнання договору недійсним. Відповідно до п.2 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.
Статтею 16 ЦК України гарантується право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до частини 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Частиною 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Суд не бере до уваги висновок експерта у галузі права щодо можливості застосування до спірних правовідносин аналогію закону щодо переважного права наймача на переукладання договору оренди земельної ділянки на новий строк, а також про можливість визнання договору оренди дійсним, оскільки спірні правовідносини зводяться лише до одного питання чи припиняється договір оренди земельної частки (паю) з підстави виділення земельної ділянки в натурі та реєстрації права власності на неї, проте вказане питання є врегульованим законом, що виключає застосування аналогії закону відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України.
Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А отже, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1514,00 грн з кожного.
Керуючись ст. ст. 141, 259, 264-265, 268, 273, 354, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, -
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду може бути переглянуто Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яка може бути ним подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений 14 жовтня 2024 року.

Суддя