Дата документу 25.09.2024 Справа № 331/6330/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/6330/23 Головуючий у 1-й інстанції: Яцун О.О.
Провадження № 22-ц/807/1251/24 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Онищенка Е.А.,

Полякова О.З.

при секретарі: Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, який неодноразово уточнювався у подальшому.

В уточненій позовній заяві від 07 квітня 2024 року, яку подано позивачем до канцелярії суду 09 квітня 2024 року, та яку підтримав у підготовчому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Уткін О.Є., позивач просила суд у порядку поділу спільного майна подружжя:

- виділити позивачу та визнати за ОСОБА_1 право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 , вартість якої дорівнює 563 991 грн. 00 коп., зі стягненням з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації в розмірі (різниці вартості квартир) 420 380 грн.;

- виділити позивачу та визнати за ОСОБА_1 право особистої власності на кошти в розмірі 5 027 грн. 50 коп., отримані від реалізації особистих речей позивача в період з 29.07. по 06.09.2023 року та які перебувають на відповідальному зберіганні ОСОБА_3 .

У порядку поділу спільного майна подружжя виділити ОСОБА_2 у власність квартиру АДРЕСА_2 , вартістю 1 404 751 грн. 00 коп.

У порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію різниці у вартості майна у розмірі 420 380 грн. (т. 2, а.с. 133-137).

У судовому засіданні 09.04.2024 представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Бичківським О.О. було заявлено клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2024 року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Уткіна Олександра Євгеновича про відкладення підготовчого засідання у справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовлено.

Клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Бичківського Олексія Олексійовича про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя закрито.

Роз`яснено позивачу ОСОБА_1 , що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій,посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що предмет та підстави позову, за наслідками розгляду якого було ухвалено заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25.03.2024 року по справі №331/6807/23 є відмінними від предмету та підстав позову, який був заявлений ОСОБА_1 та мав бути розглянутий Жовтневим районним судом м. Запоріжжя у справі № 331/6330/23.

Крім того, закриваючи провадження по справі, районний суд не вирішив питання про закінчення самої процедури підготовки справи до розгляду, не прийняв у процесуальний спосіб процесуального рішення «про закриття підготовчого провадження по справі».

Звертає увагу, що внаслідок відсутності трьох обов`язкових складових: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову - заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25.03.2024 року по справі № 331/6807/23, за жодних умов не є тотожним та не могло бути єдиною законною підставою для постановлення судом першої інстанції ухвали від 09.04.2024 року.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Бичківського О.О. на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін. Зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що буде доцільним закрити провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки даний спір щодо поділу спільного майна подружжя вже був вирішений судом.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 14 лютого 2024 року у справі № 331/6807/23, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено.

Поділено спільне майно, придбане під час шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шляхом визнання права власності на (одну другу) частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Поділено спільне майно, придбане під час шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шляхом визнання права власності на (одну другу) частину двокімнатної квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 9 291 грн. 08 коп.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Для застосування підстави закриття провадження у справі, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України, необхідна одночасна наявність трьох складових: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що позов, з приводу якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним з позовом, який розглядається.

Необхідність застосування вищевказаної норми зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили.

За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Brumarescu v. Romania» (Брумареску проти Румунії) констатовано існування усталеної практики щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Апеляційний суд, порівнявши сторони, підстави та предмет спору у справі № 331/6807/23 та у справі № 331/6330/23, дійшов висновку про те, що підстави та предмет позовів у наведених справах не є тотожними, вимоги щодо виділення позивачу та визнання за ОСОБА_1 права особистої власності на кошти в розмірі 5 027 грн. 50 коп., отримані від реалізації особистих речей позивача в період з 29.07. по 06.09.2023 року, які перебувають на відповідальному зберіганні ОСОБА_3 взагалі не були розглянуті судом.

Крім того, суд не звернув увагу на те, що закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України, можливо лише в судовому засіданні, а не при проведенні підготовчого судового засідання, оскільки згідно зі статтею 200 ЦПК України, а саме її частиною четвертою, закриття провадження можливо на цій стадії процесу з двох підстав, це: відмова від позову, визнання позову та укладення мирової угоди, визначених статтями 206, 207 ЦПК України.

Отже, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно не дослідив матеріали справи, не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку із чим зробив передчасний та помилковий висновок про закриття провадження, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду.

За викладених обставин доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене без додержання норм процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки справа передається для продовження розгляду до суду першої інстанції, то відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених заявником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2024 року у цій справі скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 07 жовтня 2024 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: Е.А. Онищенко

О.З. Поляков