КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3819/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м. Київ

Справа № 757/32017/22-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Дубінкіної М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Істамовою Іриною Володимирівною, на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Ільєвої Т.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Ірпінський відділ державної виконавчої служби в Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

У листопаді 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача АТ КБ «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М., Ірпінський відділ державної виконавчої служби в Бучанському районні Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 10274 від 27.10.2017 року, про стягнення грошових коштів у сумі 174 972 грн 68 коп. з ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2023 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 10274 від 27.10.2017 року, про стягнення грошових коштів у сумі 174 972 грн. 68 коп. з ОСОБА_1

Стягнуто із АТ «КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

14 липня 2023 року до суду надійшло клопотання представника позивача Короленка Т.Л. про ухвалення додаткового рішення про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу - адвоката Короленка Т.Л. в розмірі 10 500 грн.

Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року заяву задоволено.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на послуги з професійної правничої допомоги в розмірі 10 500 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, представник АТ КБ «Приватбанк» - Істамова І.В. звернулась з апеляційною скаргою, у якій просить додаткове рішення суду скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що суд першої інстанції не перевірив вартість оплати відповідних послуг адвоката та складність справи. Звертає увагу на те, що обсяг матеріалів справи не є значним. Матеріалами справи підтверджено, що її розгляд проводився в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відшкодування понесених відповідачем адвокатських витрат у розмірі

10 500 грн. не відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості. Наголошує, що обсяг матеріалів справи є не значним, тому справа не відноситься до значної складності.

В судове засідання учасники справи не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та пропорційними до предмета спору. Всі дії, вчинені представником позивача в межах розгляду цивільної справи № 757/32017/22-ц, є правничою допомогою в розумінні вимог закону, в межах саме даної цивільної справи, тому суд дійшов висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу адвоката Короленка Т.Л. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 10 500 грн.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають матеріалам справи та зроблені з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1, п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 05 жовтня 2022 року між адвокатом Короленко Т.Л. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги № 05/10-2022.

Відповідно до ордеру серії АІ № 1297248 ОСОБА_1 отримує правову допомогу на підставі договору про надання правової допомоги № 05/10-2022 від 05 жовтня 2022 року у Печерському районному суді м. Києва адвокатом Короленко Т.Л. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 6319/10 від 08.12.2017 року).

Пунктом 3 договору про надання правової допомоги від 05 жовтня 2022 року визначено, що оплата фактичних витрат та гонорару здійснюється за домовленістю між сторонами. Розмір гонорару визначається, виходячи з фактично здійснених дій виконавця, на підставі акту наданих послуг, та суми 6% від ціни спору, по умовах п. 3.3. даного договору. Крім того суми за фактично здійснені дії виконавцем. Замовник сплачує на користь виконавця гонорар: у випадку вирішення судового спору замовника, на користь замовника у повному обсязі - у розмірі 4% від ціни позову, що визначена сторонами в порядку процесуального законодавства; у випадку прийняття рішення судом на користь замовника часткового, у розмірі 2% від ціни позову; у випадку прийняття судом рішення не на користь замовника, замовник сплачує лише суми визначені п. 3.2., 3.4 даного договору.

27 жовтня 2022 року, 10 січня 2023 року, 24 квітня 2023 року, 13 червня 2023 року,

13 липня 2023 року, між Короленком Т.Л. та ОСОБА_1 укладено Акти виконаних робіт, відповідно до яких вартість :

-підготовки позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та клопотання про витребування доказів, а також відправка становить 2500 грн;

- участі у судовому засіданні 10.01.2023 року о 11 год. 00 хв. становить 2000 грн;

- участі у судовому засіданні 24.04.2023 року о 10 год. 30 хв. становить 2000 грн;

- участі у судовому засіданні 13.06.2023 року о 09 год. 00 хв. становить 2000 грн;

- участі у судовому засіданні 13.07.2023 року о 12 год. 30 хв. становить 2000 грн;

Оплата наданих послуг адвоката Короленка Т.Л. підтверджується платіжними інструкціями від 02.11.2022 року на суму 2500 грн, від 01.02.2023 року на суму 2000 грн, від 30.05.2023 року на суму 2000 грн, від 28.06.2023 року на суму 4000 грн. (а.с. 178, 181, 184, 187), а всього на загальну суму 10 500 грн.

Встановлено, що предметом даного спору є визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 10274, виданого 27.10.2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у сумі 174 972 грн 68 коп.

В позовній заяві представником позивача зазначено, що у зв`язку з розглядом справи позивач очікує понести судові витрати на суму 15 000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження було відкрито ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження, з викликом сторін, на 10 січня 2023 року .

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію позовної заяви з ухвалою про відкриття провадження представником банку було отримано 11 січня 2023 року ( а.с. 95, т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 січня 2023 року було частково задоволене клопотання представника позивача Короленка Т.Л. про витребування доказів.

Однак, представником відповідача відзиву на позовну заяву подано не було, жодних доказів, які б спростовували доводи позовної заяви, до суду першої інстанції надіслано не було, в тому числі і тих, що були витребувані ухвалою суду від 10 січня 2023 року в АТ КБ «Приватбанк».

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2023 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 10274 від 27.10.2017 року, про стягнення грошових коштів у сумі 174 972 грн. 68 коп. з ОСОБА_1

14 липня 2023 року до суду надійшло клопотання представника позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу з доданими копіями рахунків на оплату, актів наданих послуг, платіжних інструкцій про оплату послуг адвоката на його банківський рахунок в АТ КБ «Приватбанк» на загальну суму 10 500 грн. ( 2500 грн. - 02 листопада 2022 року, 2000 грн. - 01 лютого 2023 року, 2000 грн. - 30 травня 2023 року, 4000 грн. - 28 червня 2023 року).

Враховуючи вищевикладені висновки Верховного Суду, керуючись такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, приймаючи до уваги обсяг вчинених процесуальних дій представником ОСОБА_1 - адвокатом Короленком Т.Л., обсяг виконаної адвокатом роботи, враховуючи складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій розумності їхнього розміру, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача судових витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 10 500 грн.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що витрати на правничу допомогу, які стягнуто судом першої інстанції, не відповідають критерію їх реальності в зв`язку з відсутністю факту їх дійсності та необхідності, розумності, колегія суддів відхиляє, оскільки вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, виходячи із предмету спору, обґрунтованості витрат, пропорційності до предмета спору, враховуючи відсутність заперечення сторони відповідача щодо заявленого розміру витрат на оплату правничої допомоги позивача, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що витрати на послуги адвоката в сумі 10 500 грн відповідають критерію розумної необхідності таких витрат та підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про те, що відшкодування позивачу понесених ним витрат в сумі 10 500 грн. у даній справі не відповідає критеріям співмірності та справедливості, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач, отримавши копію позовної заяви, в якій зазначено попередню вартість судових витрат, будучи належним чином повідомленим як про розгляд даної справи судом, так і про призначення до розгляду в судове засідання клопотання представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу, заперечень проти розміру заявлених витрат не подавав, не наводив доводів щодо неспівмірності заявлених витрат відповідно до ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України.

У постанові від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 Верховний Суд, зменшуючи розмір заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу, за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, зазначив, «що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України.

При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини третьої статті 137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини третьої статті 141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).»

З оскаржуваного судового рішення вбачається, що судом першої інстанції в межах визначених ст. 141 ЦПК України повноважень було оцінено розмір вартості послуг з правової допомоги на відповідність критеріям, визначеним у ч. 3 ст. 141 ЦПК України, а саме: пов`язаність із розглядом саме цієї справи, обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони.

Разом з тим, підстав для надання оцінки дотримання представником позивача критеріїв, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України : співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом на надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг, у суду першої інстанції не було з огляду на відсутність заяви представника відповідача в порядку ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України.

У пунктах 150-151 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу має бути належним чином мотивовано. Загальні заперечення щодо заяви про розподіл витрат на правничу допомогу не можуть бути правовою підставою для зменшення розміру цих витрат, так як принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Істамовою Іриною Володимирівною, - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.