Житомирський апеляційний суд
Справа №285/3662/23 Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А. В.
Категорія 53 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря

судового засідання Журавської Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 285/3662/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Янчука Максима Олександровича на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Помагаєва А.В. у місті Звягелі,

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з даним позовом. в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 44 427,16 грн витрат на лікування; 486 750,00 грн упущеної вигоди та 300 000,00 грн моральної шкоди, а всього на загальну суму 831 177,16 грн.

Позов обґрунтовував тим, що 06 квітня 2020 року, близько 12 годин 00 хвилин, водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Golf», державний реєстраційний номер Угорщини « НОМЕР_1 », рухаючись на ділянці автодороги зі сторони села Гать в напрямку о. Яноші Берегівського району Закарпатської області, не забезпечив безпеку дорожнього руху та порушив вимоги підпункти 1.5, 2.3 «б», 12.1, 12.3 та 1.10 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, що склалася, внаслідок чого, на 44 км + 159 м, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому завдано тілесні ушкодження середньої тяжкості, що потребують тривалого лікування, та призвели до втрати працездатності.

Висновком судової авто-технічної експертизи №136/06 від 22 червня 2020 року встановлено, що з технічної точки зору, умовами настання даної ДТП став факт невідповідності дій відповідача.

Своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху та заподіянні позивачу тілесних ушкоджень, ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 286 КК України.

20 квітня 2023 року ухвалою суду по справі № 297/1264/20, кримінальне провадження за частиною 1 статті 286 КК України відносно ОСОБА_2 було закрито, у зв`язку з закінченням строків давності.

Враховуючи наведене, позивач скористався правом на відшкодування завданої шкоди в порядку цивільного судочинства.

Внаслідок в ДТП йому заподіяна майнова шкода на загальну суму 531 117,00 грн, яка складається із недоотриманого доходу (упущеної вигоди) в розмірі 486 750,00 грн та понесених витрат на лікування у сумі 44 427,16 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди вказував, що внаслідок ДТП погіршився його стан здоров`я, він змушений був звертатись за допомогою до медичних закладів, переніс дві операції, перебував на стаціонарному лікуванні 25 діб. Зазначав, що через ДТП змінився його звичний уклад життя, він позбавлений можливості заробляти гроші для себе та своєї сім`ї, вести господарство. Дане ДТП позбавило його можливості вести повноцінне життя так як він став інвалідом, тому оцінює моральну шкоду в сумі 300 000,00 грн.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 червня 2024 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 200 000,00 грн, вирішено питання судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі, представник позивача адвокат Янчук М.О. просить судове рішення у частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвали в цій частині нове рішення по суті позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дане рішення у зазначеній частині є незаконним, безпідставним, необґрунтованим, та таким, що прийняте з грубим порушення та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Зазначає, що в судовому засідання сторона відповідача підтвердила, що не повідомляла потерпілого про наявність страхового полісу/«Зеленої картки». Так само, сторона відповідача не повідомила МТ СБУ про настання страхового випадку. Перевірити самостійно наявність «Зеленої карти» позивач не мав можливості, оскільки реєстр МТ СБУ такої інформації не містить. Отже, в діях відповідача вбачається недобросовісність, неправомірна бездіяльність та суперечлива поведінка, а відповідно саме відповідач зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду.

Крім того, відповідачем суду не надано іноземного страхового сертифікату "Зелена картка", а надано лише довідку про страхову історію з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, видану 02 серпня 2023 року. Це свідчить лише про те, що страховий поліс, виданий ТОВ «Allianz» Угорщина, відповідає угорському законодавству та покривав ризики, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу відповідача у період з 31 серпня 2017 року по 30 жовтня 2020 року. Отже відсутні будь-які докази як для встановлення самого факту страхування ТЗ відповідачем, так і розміру суми страхового відшкодування, територію дії полісу, умови дії полісу. З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення із відповідача матеріальної шкоди підлягають задоволенню.

У поданому відзиві, представник відповідача адвокат Попович Ш.О. зазначає, що суд першої інстанції усупереч позиції відповідача залучив Моторне (транспортне) страхове бюро України до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Оскільки Моторне (транспортне) страхове бюро України у межах даної справи не виступає відповідачем, тому суд не може вирішити питання про стягнення з нього коштів - предмету спору. Даний факт має важливе значення для належного розгляду справи по суті.

Звертає увагу на релевантні норми права та судову практику, яка вказує на неправильний спосіб, в частині визначення відповідача по позову, захисту ОСОБА_1 свого порушеного права. Основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Янчук М.О. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити і надав пояснення, які відповідають доводам скарги.

Представник відповідача адвокат Попович Ш.О. скаргу не визнав, просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції, - залишити без змін.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи позивач та відповідач, а також представник третьої особи в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням частини 2 статті 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 квітня 2020 року, близько 12 годин 00 хвилин, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Golf», державний реєстраційний номер Угорщини « НОМЕР_1 », рухаючись на ділянці автодороги зі сторони с. Гать в напрямку о. Яноші Берегівського району Закарпатської області, порушив вимоги підпунктів 1.5, 2.3 «б», 12.1, 12.3 та 1.10 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого, на 44 км + 159 м, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдано тілесні ушкодження середньої тяжкості, що потребують тривалого лікування, та призвели до втрати працездатності. 08 грудня 2021 року позивачу встановлено третю групу інвалідності.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Частина 3 статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем за вимогою про відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю. А з урахуванням обставин справи і наданих доказів, місцевий суд дійшов висновку, що сума у 200 000 грн є справедливою компенсацією порушених немайнових прав позивача, що підлягає стягненню на його користь з відповідача ОСОБА_2 , тому відшкодування моральної шкоди в такому розмірі буде співмірним із спричиненою позивачу моральною шкодою та не матиме наслідком збагачення позивача за рахунок відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками мотивуючи таким.

Відповідно до частини 1 статті 1116 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV) визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно статті 1194 ЦК України обсяг відповідальності застрахованої особи у разі недостатності страхової виплати: особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, мають враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року по справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності

Порядок здійснення страхового відшкодування на території України визначено Розділом ІІІ Закону № 1961-IV.

Статтею 23 Закону № 1961-IV передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; - шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пунктом 41.2 (в) статті 41 Закону № 1961-IV на МТСБУ покладено обов`язок відшкодування шкоди на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн-членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".

В суді першої інстанції не було надано іноземного страхового сертифікату "Зелена картка", та такий не був поданий при розгляді справи в апеляційному суді.

Довідка про страхову історію з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, видана 02 серпня 2023 року свідчить про те, що страховий поліс, виданий ТОВ «Allianz» Угорщина відповідає угорському законодавству та покривав ризики, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу відповідача у період з 31 серпня 2017 року по 30 жовтня 2020 року.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Пункт 41.1 (а) статті 41 Закону №1961-IV покладає на МТСБУ обов`язок відшкодовувати за рахунок коштів фонду захисту потерпілих шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, що належним відповідачем у частині позовних вимог, які підлягають задоволенню за рахунок регламентних виплат є інша особа, тобто МТСБУ.

Відповідно до пункту 24.1 статті 24 Закону № 1961-IV, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого визначено пунктами 24.2, 24.3 статті 24 Закону № 1961-IV.

ОСОБА_1 заявлено до відшкодування витрати на лікування в сумі 44 427,16 грн, що не перевищує максимальний розмір регламентної виплати на момент заподіяння шкоди.

Статтею 25 Закону №1961-IV встановлено порядок відшкодування шкоди, яка пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим. Порядок відшкодування шкоди, яка пов`язана зі стійкою втратою працездатності потерпілим визначено статтею 26 Закону № 1961-IV. Позивач посилається на стійку втрату ним працездатності, що підтверджується довідкою МСЕК про встановлення інвалідності.

Крім того, ОСОБА_1 як вимогу про відшкодування завданої відповідачем шкоди у позовній заяві сформулював як "відшкодування упущеної вигоди", у розмірі 486750 грн, виходячи з розміру його доходу, як фізичної особи-підприємця за попередній рік.

Апеляційний суд в цій частині також погоджується з висновками місцевого суд, оскільки упущена вигода є елементом відповідальності за порушення договірних зобов`язань суб`єктів господарювання.

Як складова збитків, упущена вигода є рахунковою величиною втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. (Постанова Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 923/700/17).

У даній справі не надано доказів на підтвердження існування обов`язку відповідача відшкодувати збитки позивача у формі упущеної вигоди та реального розміру таких збитків.

Оскільки шкода, пов`язана з втратою працездатності позивача є такою, що підлягає відшкодуванню за рахунок регламентних виплат МТСБУ, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем помилково обрано спосіб захисту своїх інтересів - замість вимоги про відшкодування втраченого доходу заявлено вимогу про відшкодування упущеної вигоди.

Крім того, позивачем не надано належних доказів на підтвердження реального розміру зменшення його доходу, з урахуванням фактично отриманих коштів у період непрацездатності та у порівнюваний попередній період.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) вказано, що абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.

Розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи й доведеності позову.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, представник позивача посилається на втрату працездатності, тривалість лікування, що включало медичні операції, а також переживання, пов`язані з цим процесом.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації; у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя; у порушенні стосунків з оточуючими людьми; при настанні інших негативних наслідків (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі № 303/4076/15-к).

Отже, за встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку, що завдання моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача (спричинення позивачу тілесних ушкоджень, тобто ушкодження здоров`я), були доведені під час розгляду справи і не спростовані відповідачем.

Колегія суддів враховує, що визначення розміру моральної шкоди є правом суду, розмір грошового відшкодування визначається судом з урахуванням обсягу страждань, у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя; у порушенні стосунків з оточуючими людьми; при настанні інших негативних наслідків та інших істотних обставин.

Отже, беручи до уваги обставини справи, встановлені під час перегляду справи, ступінь нанесених позивачу ушкоджень, ймовірну глибину душевних страждань позивача, а також засади розумності, співмірності, виваженості та справедливості, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що достатнім для компенсації ОСОБА_1 негативних наслідків морального характеру є відшкодування у розмірі 200 000 грн, що буде відповідати принципам розумності і справедливості.

Приймаючи остаточне рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).

Тому, враховуючи, що інші доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що місцевим судом при ухваленні рішення про часткове задоволення позовних вимог були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Янчука Максима Олександровича залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 червня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 14 листопада 2024 року.