Справа № 202/4643/24
Провадження № 2/202/3414/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Михальченко А.О.,

секретар судового засідання Голобородько О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

цивільну справу № 202/4643/24

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору

Четверта дніпровська держана нотаріальна контора

про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

09.04.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який згодом уточнила та мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина до складу якої входить рухоме та нерухоме майно, а саме: автомобіль VOLKSWAGEN CADDY, 2005 року випуску, причеп НОМЕР_1 , 2012 року випуску, та земельна ділянка з кадастровим номером :04:263:0110, що розташована у Садівничому товариства «Пчелка-2», ділянка 033, м. Дніпро, Індустріальний район.

У встановлений законом строк, вона, як спадкоємець першої черги, звернулася до Четвертої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та 26.01.2024 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового рухомого майна. У видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку їй було відмовлено постановою нотаріуса від 29.03.2024 через те, що вона не надала нотаріусу правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Крім неї спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_2 (відповідач по справі) та син ОСОБА_4 , які також звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини та отримали свідоцтво про право на спадщину на відповідну частку спадкового рухомого майна.

Вважає, що правовстановлюючі документи знаходяться у відповідача ОСОБА_2 , яка перешкоджає їй в оформленні спадкових прав, а відтак вона вимушена звернутися до суду за захистом своїм прав.

Враховуючи викладене просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину земельної ділянки з кадастровим номером :04:263:0110, що розташована у Садівничому товариства «Пчелка-2», ділянка 033, м. Дніпро, Індустріальний район, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10.04.2024 по справі відкрите загальне позовне провадження та відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов.

Відповідач своїм процесуальним правом не скористався, відзив на позов не подав.

03.06.2024 ухвалою суду витребувана спадкова справа до майна померлого.

02.07.2024 до канцелярії суду надійшла копія спадкової справи.

Ухвалою від 07.08.2024 підготовче провадження закрите, справа призначена до судового розгляду.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Надали заяву про розгляд справи без їх участі. На задоволенні позовних вимог наполягали.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений судовими повістками, які повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що свідчить про належне повідомлення відповідача.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Іванівське, Донецької області помер ОСОБА_3 , про що 10.08.2023 Соборним відділом державної реєстарції актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис №3369.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). (ст.1216 ЦК України)

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст.1218 ЦК України).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.04.2024 випливає, що ОСОБА_3 на праві власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.08.2018, належала земельна ділянка (кадастровий номер :04:263:0110), що розташована у Садівничому товариства «Пчелка-2», ділянка 033, м. Дніпро, Індустріальний район.

З копії свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 21.08.2023 випливає, що ОСОБА_1 , позивач по справі, є матір`ю померлого ОСОБА_3 .

Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, відповідно до ст. 1261 ЦК України, ОСОБА_1 є спадкоємицею за законом першої черги після смерті сина ОСОБА_3 .

Відповідач по справі ОСОБА_2 є дружиною померлого, а відтак у розумінні ст.1261 ЦК України, також є спадкоємицею першої черги після його смерті.

Відповідно до ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

19.08.2023 позивач ОСОБА_1 подала державному нотаріусу Четвертої дніпровської ДНК заяву (№1764 у спадковій справі №526/2023) про прийняття спадщини після смерті сина.

19.08.2023 нотаріусом почата відкрита спадкова справа №526/2023 (номер у спадковому реєстрі №71115980) до майна померлого ОСОБА_3 .

22.08.2023 відповідач ОСОБА_2 , діючи в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , також подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

26.01.2024 ОСОБА_1 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на рухоме майно та банківські внески.

26.01.2024 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на рухоме майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 .

29.03.2024 ОСОБА_1 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право власності на частку у земельній ділянці, але постановою від 29.03.2024 нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що нею, у порушення п.4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не подані правовстановлюючі документи про належність спадкового майна спадкодавцеві.

Відтак, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла, оскільки відповідно до ч.1 ст.1269 та у строк встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Про відмову від спадщини не заявляла.

Отже, судом встановлено, що позивач та відповідач спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли у встановленому законом порядку, але ОСОБА_1 оформити свої спадкові права в позасудовому порядку можливості не має, оскільки нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Тому доводи позивача про визнання за нею, як спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 , права на 1/3 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом є обґрунтованими, а враховуючи наявність спору та вирішення питання про визнання права власності в судовому порядку, суд вважає за необхідне вирішити спір по суті та визнати за позивачем право власності на 1/3 частину земельної ділянки з кадастровим номером :04:263:0110, що розташована у Садівничому товариства «Пчелка-2», ділянка 033, м. Дніпро, Індустріальний район, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

На підтвердження вимог про стягнення витрат на правничу допомогу позивач ОСОБА_1 надала суду копію договору про надання правничої допомоги від 07.04.2024, квитанцію про сплату гонорару у розмірі 10 000,00 грн. Також суду надані попередній розрахунок вартості послуг адвоката та акт приймання-передачі наданих від 07.04.2024, які не містять підпису позивача, а відтак суд відхиляє їх як доказ.

У той же час суду не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як це передбачено ч. 3 ст.137 ЦПК України

Проаналізувавши подані позивачем копії договору про надання професійної правничої допомоги, квитанцію, суд вважає, що позивач не довів понесення витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи викладене позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу адвоката задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 13, 141, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину земельної ділянки з кадастровим номером :04:263:0110, що розташована у Садівничому товариства «Пчелка-2», ділянка 033, м. Дніпро, Індустріальний район, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у сумі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суддя склав 10.10.2024

Суддя А. О. Михальченко