ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2024 року м. Чернівці

справа № 727/8609/23

провадження №22-ц/822/381/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Лисака І.Н., Височанської Н.К.

секретар Скулеба А.І.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 16 лютого 2024 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 01 березня 2024 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Войціховський Андрій Васильович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Войціховський А.В., про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір купівлі - продажу, за умовами якого ОСОБА_2 (продавець) передав за плату, а ОСОБА_1 (покупець) прийняла у власність нежитлове приміщення (торгове приміщення) АДРЕСА_1 .

Даний договір порушує права позивача та підлягає визнанню недійсним, виходячи з наступного.

Так, у договорі вказано, що нежитлове приміщення належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Макеєвою Н. В., приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу 15.03.2017 року за реєстровим номером 3874.

Зазначена інформація не відповідає дійсності.

Вказаний договір був визнаний недійсним постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 04.04.2018 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі №727/7137/17 за позовом ТОВ «Гіпербуд», оскільки він порушує права позивача, як замовника будівництва будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , а саме позивач позбавлений права здати будівництво в експлуатацію та оформити право власності на новостворене нерухоме майно.

Таким чином, станом на дату укладення оспорюваного договору продавець ОСОБА_2 не був власником нежитлового приміщення.

Вважає, що оспорюваний договір не відповідає вимогам ст. 658 ЦК України, яка передбачає, що право на продаж товару має власник товару, в зв`язку з чим підлягає визнанню недійсним.

ТОВ «Гіпербуд» на підставі договору оренди землі № 7800 від 04. 05. 2012 року є орендарем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 .

29 серпня 2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області товариству видано дозвіл на виконання будівельних робіт № ЧВ9 на будівництво на вказаній земельній ділянці будинку з вбудовано- прибудованими торгово-офісними приміщеннями та паркінгом (І - черга будівництво торгового центру).

ТОВ «Гіпербуд» здійснило будівництво торгового центру та згідно звіту Приватної аудиторської фірми «Експрес-Аудит» сума витрат на нього позивача станом на 30. 09. 2016 року склала 47 663 752,69 грн.

ТОВ «Гіпербуд» право на будівництво об`єкта нікому не передавало та про такі зміни органи державного архітектурно-будівельного контролю не повідомляло.

З наведеного вище вбачається, що замовником будівництва торгового центру по проспекту Незалежності, 131 є ТОВ «Гіпербуд».

В результаті укладення оспорюваного договору купівлі-продажу порушено права ТОВ «Гіпербуд», як замовника будівництва, а саме позивач позбавлений права здати будівництво в експлуатацію та оформити право власності на новостворене нерухоме майно.

Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (торгового приміщення) АДРЕСА_1 від 16.12.2022 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 658, ч. 1 ст. 317 ЦК України і його слід визнати недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 16 лютого 2024 року позов ТОВ «Гіпербуд» про визнання недійсним договору задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (торгового приміщення) №224, загальною площею 42.2 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 , укладений 16.12.2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським А.В. та зареєстрований в реєстрі за №3831.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Гіпербуд» судовий збір у розмірі 2013 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Гіпербуд» судовий збір у розмірі 2013 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 1 березня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Гіпербуд», в рівних частках 8 000 грн., що становлять витрати на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 16 лютого 2024 та відмовити в позові.

Скасувати додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 1 березня 2024 року та стягнути із ТОВ «Гіпербуд» на її користь понесені нею судові витрати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду про визнання недійсним договору не є підставою для внесення запису про скасування прав на нерухоме майно без скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прав. У разі визнання недійсним договору, шо став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав.

Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним ЦК України право власності виникає з моменту його реєстрації. Таким чином, вибраний позивачем спосіб захисту є неналежним, а тому є самостійною підставою для відмови в позові.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, судом першої інстанції не були враховані в повній мірі доводи відповідача щодо не співмірності витрат на правничу допомогу та зменшено суму витрат на правничу допомогу з 10 000 (десяти тисяч)грн. до 8 000 (восьми тисяч) грн.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Гіпербуд» вважає рішення суду першої інстанції законними та обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Товариство вказало, що орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції становить 10 000 грн витрат на правничу допомогу.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 16.12.2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір купівлі - продажу, за умовами якого ОСОБА_2 (продавець) передав за плату, а ОСОБА_1 (покупець) прийняла у власність нежитлове приміщення (торгове приміщення) АДРЕСА_1 .

Як було встановлено судом, 04 травня 2012 року між Чернівецькою міською радою та ТОВ «Гіпербуд» укладено договір оренди земельної ділянки №7800, за умовами якого на підставі рішення 22 сесії Чернівецької міської ради VI скликання від 29 березня 2012 року №457, Чернівецька міська рада надала, а ТОВ «Гіпербуд» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку, площею 1,3000 га для будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями, яка знаходиться в АДРЕСА_2 . Договір укладено строком на 10 років до 04.05.2022 року.

29.03.2012 року межі зазначеної земельної ділянки встановлено в натурі.

У подальшому, 29 серпня 2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області видано ТОВ "Гіпербуд" дозвіл на виконання будівельних робіт №ЧВ9 на будівництво на вказаній земельній ділянці будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями та паркінгом (І - черга: будівництво торгового центру) за адресою: м.Чернівці Проспект Незалежності, 131. Генеральний підрядник - дочірнє підприємство приватного підприємства "Капітал інвест груп "Чернівцібудінвест" 9.

Згідно звіту приватної аудиторської фірми "ЕКСПРЕС-АУДИТ" «Про фактичні результати стосовно відображення в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності ТОВ «Гіпербуд» станом на 30 вересня 2016 року сума витрат ТОВ «Гіпербуд» на будівництво об`єкту "будинок з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями та паркінгом (І - черга будівництво торгового центру)" за адресою АДРЕСА_2 складає 47 663 752 грн. 69 коп.

Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 04 квітня 2018 року визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового (торгового) приміщення №224, загальною площею 42,2 кв. м., яке розташоване по АДРЕСА_2 від 15 березня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та Обслуговуючим кооперативом Житлово-будівельний кооператив «Проспект», посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В. Постановою Верховного суду від 25 липня 2019 року постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 04 квітня 2018 року залишено без змін.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 розпорядився майном, власником якого він не був, та зробив висновок про невідповідність оспорюваного правочину вимогам закону та його недійсність.

Колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції не було враховано наступного.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна особа, відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 04 травня 2012 року між Чернівецькою міською радою та ТОВ «Гіпербуд» укладено договір оренди земельної ділянки №7800, за умовами якого на підставі рішення 22 сесії Чернівецької міської ради VI скликання від 29 березня 2012 року №457, Чернівецька міська рада надала, а ТОВ «Гіпербуд» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку, площею 1,3000 га для будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями, яка знаходиться в АДРЕСА_2 . Договір укладено строком на 10 років до 04.05.2022 року.

29.03.2012 року межі зазначеної земельної ділянки встановлено в натурі.

У подальшому, 29 серпня 2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області видано ТОВ "Гіпербуд" дозвіл на виконання будівельних робіт №ЧВ9 на будівництво на вказаній земельній ділянці будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями та паркінгом (І - черга: будівництво торгового центру) за адресою: м.Чернівці Проспект Незалежності, 131. Генеральний підрядник - дочірнє підприємство приватного підприємства "Капітал інвест груп "Чернівцібудінвест" 9.

ТОВ «Гіпербуд» здійснило будівництво торгового центру та згідно звіту приватної аудиторської фірми "ЕКСПРЕС-АУДИТ" «Про фактичні результати стосовно відображення в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності станом на 30 вересня 2016 року сума витрат ТОВ «Гіпербуд» на будівництво об`єкту "будинок з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями та паркінгом (І - черга будівництво торгового центру)" за адресою АДРЕСА_2 складає 47 663 752 грн. 69 коп.

Отже, ТОВ «Гіпербуд» набуло майнові права на торговий центр по АДРЕСА_2 в цілому, в тому числі і на нежитлове приміщення (торгове приміщення) під № НОМЕР_1 , загальною площею 42,30 кв.м., що розташоване за вищевказаною адресою.

16.12.2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір купівлі - продажу, за умовами якого ОСОБА_2 (продавець) передав за плату, а ОСОБА_1 (покупець) прийняла у власність нежитлове приміщення (торгове приміщення) АДРЕСА_1 .

Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 04 квітня 2018 року визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового (торгового) приміщення АДРЕСА_3 від 15 березня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та Обслуговуючим кооперативом Житлово-будівельний кооператив «Проспект», посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В. Постановою Верховного суду від 25 липня 2019 року постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 04 квітня 2018 року залишено без змін.

В результаті укладення вищевказаних договорів були порушені майнові права ТОВ «Гіпербуд» на вказане нежитлове приміщення, оскільки товариство позбавлене можливості на введення в експлуатацію об`єкта нерухомості та оформлення права власності.

Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування). Майнове право є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право є обмеженим речовим правом, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Звертаючись з позовом, ТОВ «Гіпербуд» просило визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (торгового приміщення) №224, загальною площею 42.2 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 , укладений 16.12.2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18, зазначено, що особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту,

який не суперечить закону.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового

або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право

або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права

чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження

№ 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі

№ 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року

у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити

до відновлення порушеного права позивача.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом

або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Відповідно до положень ст. ст. 328, 331, 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку. В іншому випадку інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартиру, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, власником такого майна подаються такі документи: 1) документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об`єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо; 2) технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартиру, житлове, нежитлове приміщення тощо).

Враховуючи зазначені положення закону, інвестор, як особа за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.

Відповідно до положень ст. ст. 387, 388 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо майно не може бути витребуване у нього. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, зокрема якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безпідставно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Аналізуючи ці норми, враховуючи, що після виконання умов інвестиційного договору інвестор набуває майнові права на об`єкт інвестування, які після завершення будівництва об`єкта нерухомості та прийняття його до експлуатації трансформуються у право власності інвестора на цей об`єкт з необхідністю державної реєстрації такого права за собою, він наділений правом вимагати повернення належного йому об`єкта інвестування від будь-якої іншої особи.

Зазначеного суд першої інстанції не врахував.

Звертаючись з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, позивачем обрано неефективний спосіб захисту прав, у зв`язку з чим належним та ефективним способом захисту прав та інтересів позивача, яке відновить його становище, буде саме позов про визнання майнових прав на нежитлове приміщення (торгове приміщення) № 224, загальною площею 42,2 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та витребування спірного майна.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня

2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19,

від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, провадження

№ 12-61гс21 зроблено висновок, що неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції слід скасувати та відмовити в позові.

Апелянтом оскаржується і додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 1 березня 2024 року, яким вирішено питання щодо судових витрат.

За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також не вирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі.

У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Такі висновки зроблені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 липня 2023 року справа № 904/8884/21, провадження № 12-39гс22.

Враховуючи зазначене, додаткове рішення слід скасувати.

Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, апелянт при подачі апеляційної скарги сплатила 4 026 грн судового збору.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, зазначені витрати по сплаті судового збору слід стягнути з позивача на користь апелянта.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Судом першої інстанції порушені норми процесуального та неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення та ухвалення постанови про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 16 лютого 2024 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 1 березня 2024 року скасувати.

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Войціховський Андрій Васильович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» на користь ОСОБА_1 4 026 грн судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 21 червня 2024 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: І.Н. Лисак

Н.К. Височанська