Справа № 308/8384/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 жовтня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Фазикош Г.В., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 березня 2023 року у складі судді Голяни О.В. у справі за позовом Ужгородської окружної прокуратури до Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, витребування земельної ділянки, -

встановив:

У липні 2021 року Ужгородська окружна прокуратура звернувся в суд з позовом Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, витребування земельної ділянки.

Позов мотивовано тим, що рішенням Ужгородської міської ради від 18.01.2019 за №1403 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» ОСОБА_3 затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :55:001:0886, площею 0,0710 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в районі АДРЕСА_1 з передачею її у власність.

Разом з тим, в ході моніторингу реєстру речових прав на нерухоме майно позивачем виявлено, що ОСОБА_3 вже скористався своїм правом на отримання безоплатно у власність земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі рішення Ужгородської міської ради від 21.11.2003 за №153 щодо передачі у власність земельної ділянки за кадастровим номером :46:003:0069 у розмірі 0,09 га, в результаті чого останньому видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 004498 від 17.03.2006.

Позивач вважає оскаржуване рішення Ужгородської міської ради таким, що суперечить вимогам земельного законодавства України, а тому просив визнати його незаконним та скасувати рішення Ужгородської міської ради від 18.01.2019 за №1403 в частині затвердження ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :55:001:0886, площею 0,0710 га для будівництва та обслуговування житлового будинку.

В процесі розгляду справи розгляду справи ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу № 1450 від 27.07.2022 відчужив спірну земельну ділянку особі ОСОБА_1 .

Підстави для представництва інтересів прокурором держави у суді обґрунтував тим, що органи Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру не наділені повноваженнями щодо звернення з позовами до суду про вжиття заходів реагування шляхом оскарження рішення Ужгородської міської ради, а сама Ужгородська міська рада позбавлена процесуальної можливості виступати у даному випадку і позивачем і відповідачем по справі, а тому прокуратура в силу вимог ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наділена повноваженнями щодо звернення до суду з метою захисту інтересів держави у сфері регулювання земельних відносин і охорони землі шляхом усунення порушень та набуває статусу позивача.

За вказаних обставин позивач просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення Ужгородської міської ради від 18.01.2019 за №1403 в частині затвердження ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :55:001:0886, площею 0,0710 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, передання її у власність;

- витребувати від ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :55:001:0886, площею 0,0710 га, на користь територіальної громади м. Ужгород.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 березня 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Витребувано від ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :55:001:0886, площею 0,0710 га, на користь територіальної громади м. Ужгорода Закарпатської області. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у даній справі нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що судом не враховано, що прокурором не доведено підстави представництва інтересів держави у давній справі.

У відзиві на апеляційну скаргу Ужгородська окружна прокуратура просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Задовольняючи частково заявлений позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Матеріалами справи установлено, що ОСОБА_2 на підставі рішення ХХІІ сесії IV скликання № 153 Ужгородської міської від 21.11.2003 року отримав у власність земельну ділянку за кадастровим номером :46:003:0069, площею 0,090 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», що стверджено копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК №004498 від 17 березня 2006 року, планом меж земельної ділянки /т.1, а.с.15/.

Пунктом 1.9 рішення Ужгородської міської ради ХХХІІ сесії VІІ скликання від 18.01.2019 року №1403 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» затверджено проект із землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки за кадастровим номером :55:001:0886, площею 0,0710 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в районі АДРЕСА_1 , та передано її у власність /т.1, а.с. 14/.

Відповідно до даних інформаційної довідки №254492508 від 27.04.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_2 зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером :46:003:0069, площею 0,09 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також земельна ділянка з кадастровим номером :55:001:0886, площею 0,0710 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в районі АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 46038791 /т.1, а.с. 17-21/.

Відповідно до даних інформаційної довідки №306906061 від 09.08.2022 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна земельна ділянка з кадастровим номером :55:001:0886, площею 0,0710 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в районі АДРЕСА_1 на підставі договору дарування серії та номер 1450, виданого 27.07.2022 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. належить на праві приватної власності ОСОБА_1 /т.1, а.с.201-203/.

Згідно із ст.14 Конституції України, ч.1, ч.2 ст.373 ЦК України та ст.1 ЗК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, ЗК України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Згідно із ч.ч.1-3ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Згідно зі ст.144 Конституції України, ст.ст.12,122 ЗК України, ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції, зокрема, міських рад належить вирішення питань про передачу у власність земельних ділянок із земель комунальної власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ч.4 ст.116 ЗК України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному використання.

Відповідно п.«г» ч. 1ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектара.

Передбачена ст.ст. 116, 121 ЗК України одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа, яка скористалась своїм правом і отримала у власність земельну ділянку меншу від граничної площі, передбаченої ст. 121 Земельного кодексу України, не має правових підстав для отримання у власність земельної ділянки цього ж цільового призначення вдруге, навіть площею, що складає різницю між гранично можливою та раніше отриманою у власність.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного, суду від 20 травня 2020 у справі № 706/1685/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року у справі № 545/1450/17 та від 27 жовтня 2020 року у справі № 381/375/19, а також Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №496/2866/16-ц.

Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_2 отримав безоплатно в порядку приватизації дві земельні ділянки одного виду використання, а саме: земельну ділянку з присвоєним кадастровим номером :46:003:0069, площею 0,090 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельну ділянку за кадастровим номером :55:001:0886, площею 0,0710 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в районі АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції правильно встановив, що приймаючи оспорюване рішення від 18.01.2019 за №1403 в частині затвердження ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідач Ужгородська міська рада - факт реалізації ОСОБА_2 права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд не перевірила, порушила вимоги земельного законодавства, що призвело до безпідставного вибуття землі із власності, а тому рішення, яким затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку у власність особі, яка таке право вже використала, є незаконним.

Матеріалами справи також доведено, що 27.07.2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером :55:001:0886, посвідчений приватним нотаріусом Кішкіним Д.В. Право власності ОСОБА_1 зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі права власності на нерухоме майно. На підтвердження факту переходу прав на спірну ділянку до відповідача ОСОБА_1 прокурор надав Інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо спірної ділянки станом на 09.08.2022 року.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (стаття 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). За результатами державної реєстрації власник отримує Витяг з цього реєстру (пункт 7 частини 1 статті 18 цього Закону), який підтверджує право власності та видається власнику один раз. У подальшому на підтвердження права власності особа може брати інформаційну довідку (стаття 32 Закону).

Таким чином, інформація, надана суду прокурором, є офіційним документом, який підтверджує виникнення у відповідача ОСОБА_1 права власності на спірну ділянку, а також підстави виникнення цього права (договір дарування від 27.07.2022 року).

Засади захисту права власності, зокрема, передбачають право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК) та від добросовісного набувача (стаття 388 ЦК).

Згідно із ч. 3 ст. 388 ЦК, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК (пункт 21 постанови Пленуму ВССУ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 7 лютого 2014 року).

Підставою для застосування механізму, передбаченого статтею 388 ЦК, є, поряд з іншим, доведення факту вибуття майна з володіння власника чи володіння особи, якій він передав майно, поза їхньої волі.

Встановлено, що Ужгородська міська рада допустила порушення вимог земельного законодавства, неправомірно прийнявши рішення від 19 січня 2019 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :55:001:0886 та надання її у власність ОСОБА_2 , в звзяку з чим спірна ділянка вибула з володіння власника територіальної громади не з її волі.

Отримавши земельну ділянку у незаконний спосіб, ОСОБА_2 не набув права власності у передбаченому законом порядку, а тому не набув цього права і ОСОБА_1 як обдарований за договором від 27.07.2022.

Перешкоди для витребування спірної земельної ділянки у ОСОБА_1 відповідно до частини 3 статті 388 ЦК відсутні. Прокурор, заявляючи позовну вимогу про витребування майна, діє в інтересах держави в особі територіальної громади - власника спірного майна.

Разом з тим, спосіб захисту, обраний позивачем скасувати рішення органу місцевого самоврядування та одночасно витребувати майно, не є ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, не є ефективним способом захисту права власника (пункти 73, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц; пункти 84, 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16; пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц).

З врахуванням наведеного суд першої інстанції правильно вказав, що не є належним способом захисту порушеного права пред`явлення вимоги про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, якщо позивачем також заявлена вимога про витребування майна, оскільки її задоволення охоплює собою всі наслідки незаконності рішення, а тому обґрунтовано частково задовольнив позов, витребувавши спірну земельну ділянку у останнього набувача земельної ділянки на користь територіальної громади м. Ужгорода.

Таким чином рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування чи зміни не має.

Доводи апеляційної скарги, що прокурором не доведено підстави представництва інтересів держави у давній справі, не заслуговують на увагу, оскільки наявність підстав представництва прокурором інтересів держави у цій справі була предметом перевірки суду касаційної інстанції при розгляді касаційної скарги заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 липня 2021 року про повернення позовної заяви та постанову Закарпатського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року, та підтверджена постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.05.2022.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 05 листопада 2024 року.

Головуючий:

Судді: