Справа № 296/2858/24
У Х В А Л А

Іменем України

08 листопада 2024 рокум. Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Драч Ю.І., розглянувши матеріали клопотання ОСОБА_1 подане адвокатом Гуміровим Олександром Ігоровичем про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню

В С Т А Н О В И В:

До Корольовського районного суду м. Житомира звернувся ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Гумірова О.І. з клопотанням про визнання постанови Окружного суду столичного міста Варшави від 15.11.2023, яким змінено рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29.03.2019.

Клопотання обгрунтовано тим, що ОСОБА_1 тимчасово вимушено (внаслідок обставин війни) перебуває за межами України (в Польщі) разом із своєю неповнолітньою дитиною ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За клопотанням ОСОБА_1 15 листопада 2023 року Окружним судом столичного міста Варшави було винесено постанову, якою внесено зміни до рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29 березня 2019 року у цивільній справі №296/352/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, а саме - визначено місцем проживання дитини місце проживання її батька.

Оскільки дитина фактично проживає наразі із батьком потреби у примусовому виконанні рішення ОССМ Варшави немає, але оскільки цим рішенням внесено зміни у рішення українського суду, у заявника є потреба в визнанні Україною вказаної постанови ОССМ Варшави (Польща).

Заявник, представник заявника та заінтересована особа в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду клопотання були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Їх неявка не є перешкодою для розгляду клопотання.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 29 березня 2019 року визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_3 .

15 листопада 2023 року Окружним судом столичного міста Варшави було винесено постанову, якою внесено зміни до рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29 березня 2019 року та визначено місце проживання неповнолітньої громадянки України ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 є місце проживання батька ОСОБА_1 .

Вказане судове рішення перекладено з польської мови на українську мову перекладачем Ус Катериною Сергіївною , та засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лівінською Н.С., зареєстровано в реєстрі за №8806.

Відповідно до ст. 471 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Порядок подання клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, передбачений статтею 472 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 472 ЦПК України клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою. До клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні; 3) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 9 Конституції України та статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили (частина перша статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Відповідно до статті 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Між Україною та США міжнародні договори про правову допомогу і правові відносини в цивільних і сімейних справах не укладалися, а тому визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності (ч.2 ст. 462 ЦПК України).

Вказана норма кореспондується зі ст. 11 Закону України "Про міжнародне приватне право".

Таким чином, принцип взаємності полягає в тому, що держава, яка дотримується цього принципу, надає на своїй території аналогічні права і бере на себе аналогічні зобов`язання.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.121999 № 12 "Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України", не потребують виконання рішення про: визнання прав; оголошення банкрутом; визнання недійсними певних актів; визнання, оспорення батьківства; позбавлення батьківських прав; розірвання шлюбу; встановлення фактів, що мають юридичне значення; усиновлення; визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 6 ст. 473 ЦПК України, за наслідками розгляду клопотання, а також заперечення у разі його надходження суд постановляє ухвалу про визнання в Україні рішення іноземного суду та залишення заперечення без задоволення або про відмову у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Враховуючи те, що будь-яких недоліків щодо форми та змісту клопотання судом не виявлено, зазначене рішення іноземного суду, за законодавством держави, на території якого воно постановлено, набрало законної сили, підстав для відмови у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню не встановлено, а тому клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню необхідно задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 471-473 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Визнати на території Україні рішення постанови Окружного суду столичного міста Варшави від 15 листопада 2023 року про визначення місцем проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 місця проживання її батька ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Ю. І. Драч