Справа № 442/1406/23 Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М.
Провадження № 22-ц/811/1319/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Л.М. Чиж

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Дрогобицька міська рада, про встановлення сервітуту, -

В С Т А Н О В И В:

03.03.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила встановити сервітут у праві проходу та проїзду на автотранспорті до земельної ділянки, яка є у її користуванні як прибудинкова територія до будинку АДРЕСА_1 по частині земельної ділянки, яка належить відповідачці на праві власності, площею 0,0034 га та розташована на АДРЕСА_1 (без номера) для обслуговування гаража, кадастровий номер :01:006:0127, а саме: площею 1,0 кв.м, за межовою лінією ділянки, як вказано на схем-плані додатку 2, ілюстративна таблиця №4 до висновку експерта №501/22, змістивши металеву огорожу до гаражу, без знесення цього гаражу, встановлену відповідачкою ОСОБА_3 , шляхом перенесення частини огорожі металевого гаражу, змістивши на 0,75 м в глибину до гаражу (від т. «А» до т. «В») та встановивши металеву огорожу до гаражу по лінії точок «ВС», де відстань від точки «А» до точки «С» становить 2,46 м.

Позов обґрунтовувала тим, що вона проживає у будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Відповідачка ОСОБА_2 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0127 площею 0,0034 га за адресою АДРЕСА_1 , на якій остання встановила металевий гараж та паркан, який знаходиться на заїзді до її ( ОСОБА_1 ) будинку, внаслідок спорудження якого мешканці будинку будинку АДРЕСА_1 позбавлені можливості безперешкодного заїзду до своїх квартир. У зв`язку з наведеним, просила встановити сервітут на право проїзду через земельну ділянку відповідачки, варіант якого запропоновано судовим експертом Ляшом І.І. у висновку №501/2022 від 04.02.2022, складеному за результатами проведеної ним будівельно-технічної експертизи.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дрогобицька міська рада, про встановлення сервітуту відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що що вона не навела об`єктивних причин, які б вказували на законні підстави встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці відповідачки. Зокрема, не підтвердила належними та достатніми доказами те, що використання її власності буде неможливим без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки і що будь-який інший спосіб для цього відсутній. Однак, постановляючи оскаржуване рішення, суд не врахував висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №501/2022 від 04.02.2022, відповідно до якого зі сторони вул. Б. Лепкого на земельну ділянку - прибудинкову територію багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 в`їзд (і прохід) влаштувати технічно можливо за одним варіантом, з умовою, що для влаштування в`їзду на земельну ділянку необхідно буде місце встановлення воріт перемістити в глибину ділянки на відстань 1,80 2,46 м. При цьому, необхідно буде використовувати площину у розмірі 1,0 кв.м за межовою лінією ділянки, як вказано на схемплані на додатку №2. Вважає, що зазначений висновок експерта, який є належним доказом на підтвердження обґрунтованості пред`явлених нею позовних вимог, відповідачем не спростовано, а судом не досліджено.Крім того, суд в оскаржуваному рішенні посилається на пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які в судовому засіданні пояснили, що на даний час під`їхати до будь-якої частини будинку можливий зі сторони АДРЕСА_2 , тоді як житловий будинок розташований на АДРЕСА_1 , тому відповідно прохід та заїзд до нього має бути саме зі сторони АДРЕСА_1 , про що при допиті в судовому засіданні зазначив експерт ОСОБА_6 , оскільки такий є й необхідним, зокрема, при екстрених ситуаціях для забезпечення можливого вільного доступу служби МНС та швидкої допомоги до житлового будинку. Отже, суд першої інстанції не перевірив її доводи щодо неможливості забезпечення іншого проїзду до прибудинкової території (земельної ділянки), яка перебуває у користуванні співвласників житлового будинку по АДРЕСА_1 , крім проїзду через земельну ділянку відповідача, та доводи щодо необхідністі у зв`язку з цим встановлення земельного сервітуту.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задоволити. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності по наявних матеріалах справи, зважаючи на тривалість розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України речовим правом на чуже майно є, зокрема, право користування (сервітут).

Згідно ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 402 ЦК України Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки або особою, яка використовує земельну ділянку на праві емфітевзису, суперфіцію.

Згідно ч. 3 ст. 402 ЦК України у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

У зв?язку з цим слід враховувати, що обов?язковою умовою звернення до суду з позовом про встановлення сервітуту є вжиття особою, яка вимагає такого встановлення, заходів щодо встановлення сервітуту за домовленістю з власником (володільцем) відповідної земельної ділянки.

Якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), така особа не вправі вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду.

Відповідно до ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; своєчасно сплачувати земельний податок; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Згідно ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Статтею 98 Земельного кодексу України передбачено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Згідно ч. 1 ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей

Статтею 152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки та встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Пунктом 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_3 .

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачка ОСОБА_2 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0127, площею 0,0034 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 , цільове призначення якої - для будівництва індивідуальних гаражів; підстава для виникнення права власності - рішення органу місцевого самоврядування №550 від 22.03.2012 року; документ, який посвідчує право - державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ№587000.

Як вбачається з висновку комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації з землеустрою від 20.03.2012 року № 31, така погодила ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відвідення земельної ділянки для обслуговування гаражу на АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0127 площею 0,0034 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 , при встановленні меж такої суміжними землекористувачами претензій не заявлено.

Згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №501/2022 від 04.02.2022 року зі сторони АДРЕСА_1 на земельну ділянку - прибудинкову територію багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 в`їзд (і прохід) влаштувати технічно можливо за одним варіантом, з умовою, що для влаштування в`їзду на земельну ділянку необхідно буде місце встановлення воріт перемістити в глибину ділянки на відстань 1,80 - 2,46 м. При цьому, необхідно буде використовувати площину у розмірі 1,0 кв.м за межовою лінією ділянки, як вказано на схемплані на додатку №2, ілюстративна таблиця №4.

Звертаючись до суду з позовом про встановлення сервітуту, ОСОБА_1 посилался на відсутність у неї можливості безперешкодного заїзду до будинку, в якому вона проживає, зі сторони АДРЕСА_1 .

Разом з тим, судом на підставі матеріалів справи та показів свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 встановлено, що зі сторони вулиці Б.Лепкого ніколи не було дороги, лише стежка. При цьому, зі сторони суміжної вулиці Б.Шульца є повноцінний заїзд до будь-якої частини будинку АДРЕСА_1 .

Як пояснив допитаний в суді першої інстанції судовий експрт ОСОБА_6 , заїзд зі сторони АДРЕСА_1 можливо влаштувати лише з урахуванням земельної ділянки, на якій розміщений гараж ОСОБА_2 . При цьому зазначив, що зі сторони вул.Б.Шульца є повноцінний заїзд для будь-яких транспортних засобів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності обставин, які б вказували на законні підстави встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці відповідачки. Зокрема, ОСОБА_1 не підтвердила належними та достатніми доказами, що використання її власності буде неможливим без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки і що будь-який інший спосіб для цього відсутній.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи та зібраним у справі доказам.

При цьому, колегія суддів враховує, що ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанцій ОСОБА_1 не надала належних доказів на підтвердження вчинення нею заходів, спрямованих на досягнення домовленості з ОСОБА_2 - власником спірної земельної ділянки щодо встановлення земельного сервітуту, у зв`язку з чим передбачені законом підстави для встановлення сервітуту за рішенням суду відсутні.

Доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 15 листопада 2024 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді Я.А. Левик

М.М. Шандра