Справа №572/1580/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2024 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого-судді: Оборонової І.В.,

за участю секретаря: Волкодав А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця подання приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Капустіної Дарії Анатоліївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа,

в с т а н о в и в:

Приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Капустіна Дарія Анатоліївна звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта для виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим документом №37524 від 05 листопада 2021 року.

Приватний виконавець Капустіна Д.А. подання обгрунтовує тим, що нею 24 листопада 2021 року було відкрито виконавче провадження №67654519 з примусового виконання виконавчого напису №37524, виданого 05 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. про стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором №802 від 17 вересня 2019 року в сумі 71393,00 грн. З метою виконання вимог вищевказаного виконавчого документу, приватним виконавцем винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, які були направлені на адресу боржниці рекомендованими листами та були їй вручені. Після цього було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. На даний час, боржниця офіційно не працевлаштована, зареєстрованого майна за нею не виявлено, транспортні засоби за нею не зареєстровані, джерел отримання доходу не виявлено, а грошові кошти на рахунках у банківських установах відсутні. З дати відкриття виконавчого провадження та станом на даний час, загальна сума боргу за виконавчим документом становить 78562,85 грн. При цьому, об`єктивних причин невиконання рішень, наприклад, про незадовільний фінансовий стан, тривале відрядження, важку хворобу тощо, боржниця не повідомляла.

Відповідно до інформації з Державної прикордонної служби України, боржниця в період з 01 серпня 2023 року по 03 квітня 2024 року неодноразово перетинала державний кордон, виїжджала за межі України. З цього приводу, приватний виконавець зауважує, що перетин державного кордону України та перебування за кордоном, потребує відповідних фінансових затрат, що свідчить про фінансову можливість боржниці виконувати свої зобов`язання, покладені на неї виконавчим документом в повному обсязі чи частково. Проте боржницею рішення не виконуються, чим завдається шкода законним інтересам стягувачів.

Приватним виконавцем, вжито всіх можливих заходів щодо примусового виконання рішення боржницею. Проте боржниця свідомо ухиляється від виконання покладених на неї зобов`язань, хоча виконати цей обов`язок у неї є всі реальні можливості (грошові кошти для виїзду за кордон). Тому, оскільки у боржниці відсутні грошові кошти на банківських рахунках та відсутнє майно, на яке можна було б звернути стягнення, то обмеження виїзду за кордон об`єктивно є єдиним важелем впливу на боржницю, який буде спонукати її виконати свої зобов`язання за виконавчими документами.

Приватний виконавець Капустіна Д.А. у судове засідання не з`явилася, надіславши на електронну адресу суду клопотання про проведення судового засідання без її участі. Просила подання задоволити та тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, а також при розгляді справи просила врахувати, що таке обмеження є єдиним дієвим способом впливу і спонукання боржника до погашення своєї заборгованості перед стягувачем.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 441 ЦПК України визначено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

З системного аналізу наведеної правової норми вбачається, що застосування зазначеного заходу є правом, а не обов`язком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Приписами ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до роз`яснення Верховного Суду України у листі від 01 лютого 2013 року "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" поняття ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

На думку Верховного Суду України, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання".

Так, судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Капустіної Д.А. перебуває виконавче провадження №67654519 з примусового виконання виконавчого документу №37524, виданого 05 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. про стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором №802 від 17 вересня 2019 року в сумі 71393,00 грн. (а.с.5)

В рамках вказаного виконавчого провадження, приватним виконавцем винесено наступні постанови: 24 листопада 2021 року про стягнення з боржника основної винагороди (а.с.6); 24 листопада 2021 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с.7); 24 листопада 2021 року про арешт коштів боржника (а.с.8-9), про арешт майна боржника (а.с.10); 08 грудня 2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.12); 01 червня 2023 року про арешт коштів боржника (а.с.13-14). При цьому, остання постанова була надіслана ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням (а.с.15).

Згідно відповіді із відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС України в Рівненській області від 30 листопада 2021 року, станом на 30 листопада 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована по АДРЕСА_1 . Документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим 03 квітня 2007 року Дубровицьким РВ УМВС України в Рівненській області та паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , виданим 07 вересня 2020 року, орган, що видав 5610 (а.с.16).

Згідно Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №287108901 від 26 листопада 2021 року та №337973591 від 04 липня 2023 року, зареєстрованого майна за боржницею не виявлено (а.с.17, 18),

Згідно інформації з Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, станом на 29 листопада 2021 року, у територіальних сервісних центрах РСЦ ГСЦ МВС в Рівненській області, за ОСОБА_1 транспортних засобів не зареєстровано (а.с.19).

Згідно інформації з Державної фіскальної служби №123862725 від 24 листопада 2021 року, боржниця отримувала дохід у ВОП ОСОБА_2 (а.с.20). Проте, як вказує приватний виконавець, на даний час боржниця офіційно не працевлаштована.

Згідно інформації з Державної прикордонної служби України щодо перетину боржницею державного кордону, 02 травня 2023 року та ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 перетинала кордон (а.с.21).

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Разом з тим, свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі "Гочев проти Болгарії" від 26 листопада 2009 року, Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Тобто, наявність лише самого зобов`язання не наділяє приватного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Саме державний виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Отже, підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на боржника - фізичну особу судовим рішенням або рішенням іншого органу (посадової особи), а також винна поведінка цієї особи, яка полягає в ухиленні від виконання таких зобов`язань.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд вважає, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Судом встановлено, що приватним виконавцем будь-яких доказів, що свідчать про навмисне чи інше свідоме ухилення боржниці ОСОБА_1 від виконання обов`язків, покладених на неї рішенням інших органів, до суду надано не було. Крім того, обґрунтовуючи своє подання, приватний виконавець не зазначила та не обґрунтувала, які саме дії чи бездіяльність боржниці ОСОБА_1 , свідчать про її ухилення від виконання відповідних рішень, і не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх доводів.

Окрім того, суд зазначає, що законодавцем передбачено право виконавця на розшук та привід боржника у разі його нез`явлення на виклик та право накладати штрафи, звертатись до відповідних органів з поданням про притягнення боржника до відповідальності,

Згідно п. 14 ч. 3 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 36 Закону України Про виконавче провадження, у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Відповідно до п. 27 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію, поліція відповідно до покладених на неї завдань в тому числі, здійснює привід у виконавчому провадженні та розшук боржника.

Згідно ч. 1 ст. 438 ЦПК України, розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Проте, матеріали справи не містять доказів звернення до суду з відповідними поданнями, як це передбачено ст. 438 ЦПК України та ст.ст. 18, 36 Закону України Про виконавче провадження.

Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Таким чином, для вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника, згідно вказаних правових норм, необхідним елементом є пропорційність втручання у право особи на вільне пересування, наявність справедливого балансу між публічним інтересом у демократичному суспільстві щодо належного виконання обов`язкових рішень суду та інших органів чи посадових осіб та міжнародних гарантій на вільне пересування особи, який забезпечується державним примусом у разі умисного невиконання боржником своїх обов`язків перед стягувачем, а застосоване державою відповідно до закону та з легітимною метою обмеження, ефективно забезпечує виконання боржником цього обов`язку.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Ст. 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Отже, суд приходить до висновку, що така обов`язкова умова для застосування тимчасових обмежень для виїзду за кордон, як ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду або рішенням інших органів (посадових осіб), в розумінні ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і виїзду в Україну громадян України", матеріалами справи не підтверджується.

Тож, виходячи з вищевикладеного, у даному випадку задоволення подання з підстав, викладених приватним виконавцем, може призвести до безпідставного обмеження права фізичної особи на свободу пересування, яке передбачено законодавством України.

Враховуючи наведені норми права та встановлені обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до боржниці ОСОБА_1 такого виключного заходу виконання рішень, як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без наявності всіх обов`язкових умов для вжиття таких заходів, а тому суд відмовляє у задоволенні подання приватного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 313 ЦК України, ст.ст. 5, 18, 19, 28, 36 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в їзду в Україну громадян України", ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 258-260, 352-354, 441 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Капустіної Дарії Анатоліївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду Рівненської області Оборонова І.В.