Справа № 127/4920/23
УХВАЛА

20 червня 2024 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Шевчук Л.П.,

при секретарі судового засідання Ружицькій І.В.,

за участі:

представника позивачки ОСОБА_1 адвокат Чернілевської Р.В.,

представник відповідача ГО «СДТ «Писарівський» - адвоката Мотилюка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача ГО «СДТ «Писарівський» - адвоката Мотилюка О.В. про стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Садівничо-дачне товариство «Писарівський» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Садівничо-дачне товариство «Писарівський» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 09.05.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до ГО СДТ «Писарівський» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - залишено без розгляду.

14.05.2024 представник відповідача ГО СДТ «Писарівський» - адвокат Мотилюк О.В. подав заяву про стягнення судових витрат на правничу допомогу, яка обгрунтована наступним.

Позов ОСОБА_1 було подано до суду 22.02.2023. як вбачається з матеріалів справи, до червня 2023 року відповідач ГО СДТ «Писарівський» приймала участь у справі шляхом самопредставництва юридичної особи. Зважаючи на відсутність у керівника організації ОСОБА_2 юридичної освіти, необхідних правових знань та кваліфікації, позивач був змушений звернутися за правничою допомогою. На момент подання позову і наразі організація налічує більше 1300 діючих членів організації власників та/або користувачів земельних ділянок, садових та житлових будинків, розташованих у масиві «Писарівський» с. Писарівка Вінницького району Вінницької області. Результати розгляду справи (про усунення перешкод в користуванні майном та зобов`язання вчинити дії) апріорі мають і матимуть значення для розгляду невизначеної кількості подібних справ та конфліктних ситуацій, стороною яких є або буде в майбутньому відповідач. Результати розгляду цієї срави прямо чи побічно стосуються усіх членів організації. Окрім того, результати розгляду справи мають вплив на репутацію відповідача, як сумлінного контрагента, прогнозованого суб`єкта господарювання та учасника цивільних відносин. Тому ця справа має виключне значення безпосередньо для відповідача, значної кількості членів організації, а також для невизначеного кола контрагентів відповідача. Як видно з матеріалів справи позов ОСОБА_1 було подано з порушенням правил підсудності. Цей факт підтверджується ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.06.2023 та постановою Вінницького апеляційного суду від 17.08.2023. Позивач, при цьому, мала доступ до правничої допомоги, отже діяла свідомо. Це прямо порушувало право відповідача на розгляд його справи компетентним судом, могло стати підставою для скасування рішення суду в майбутньому та наражало відповідача на вчинення додаткових дій для захисту його прав (в тому числі також і в апеляційній інстанції). Вказані дії позивача ОСОБА_1 були зловживанням її процесуальними правами, що підтверджуються висновками судів першої та апеляційної інстанцій. До позову позивачем не було надано жодних документів/доказів, які підтверджували б його статус як «споживача» в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Не було подано таких доказів і пізніше Вінницькому районному суду Вінницької області. Отже, стверджуючи у позові про те, що вона є «споживачем», позивач ввела суд в оману щодо фактичних обставин справи. У матеріалах справи містяться докази того, що ОСОБА_1 28.02.2024 відчужила земельну ділянку, щодо якої було заявлено позов. Представник позивача в судовому засіданні 25.03.2024 підтвердила, що її довірителька не повідомила про відчуження земельної ділянки майже протягом місяця. Вважає, що позивачкою не було виконано її обов`язки передбачені ч. 2 ст. 43 ЦПК України. Позивач не повідомила суд про обставину, яка явно мала значення для вирішення справи (зміну власника ділянки). Таким чином позивачка приховала докази від суду та ввела суд в оману щодо фактичних обставин справи, продемонструвала неповагу до суду, свого представника та інших учасників справи, наразила суд на додаткові витрати процесуального часу. Представником позивача в судовому засіданні 25.03.2024 було подано суду заяву про зміну позовних вимог, а саме про виключення з прохальної частини позову вимог про вчинення відповідачем дій щодо поновлення водопостачання земельної ділянки позивача. Фактично така заява є заявою про часткову відмову від позову, оскільки заява про зміну позовних вимог не передбачена чинним процесуальним законом. Заява мотивована тим, що ділянка ніколи не була забезпечена централізованим водопостачанням, тому цю частину вимог було зазначено помилково. Позивач, будучи власником земельної ділянки з 2018 року достовірно знала про цей факт. Проте, у позові свідомо і безпідставно вказала протилежне, чим ввела суд в оману щодо фактичних обставин справи. З моменту подання позову до суду до подання заяви про зміну позовних вимог пройшов майже рік. Протягом цього часу позивачем не було вчинено дій для виправлення помилки. Заява про зміну позовних вимог була подана до суду тільки після того, як відповідачем було отримано та надано суду докази відсутності мереж водопостачання та водовідведення за адресою розташування земельної ділянки. Така поведінка позивача є явним зловживанням її процесуальними правами. Позивач ОСОБА_1 особисто участі у розгляді справи не приймала. Протягом періоду розгляду справи мали місце неодноразові неявки в судові засідання її представника без поважних причин або без повідомлення про такі причини. Це свідчить про незацікавленість позивача у швидкому розгляді справи та спричинило додаткові витрати для відповідача. Отже, як зазначено вище, поведінка позивача та її представника систематично мала ознаки зловживання процесуальними правами, а спір виник внаслідок неправильних дій цієї сторони. Це становить підстави для покладення на цю сторону судових витрат повністю. Витрати відповідача на професійну правничу допомогу, пов`язану з участю організації у розгляді справи підтверджуються: договором про надання правової допомоги №9/23 від 09.06.2023; додатковою угодою від 30.10.2023 до договору про надання правової допомоги №9/23 від 09.06.2023; актом виконаних робіт від 13.05.2024 до договору про надання правової допомоги №9/23 від 09.06.2023. Також, на підтвердження фактичної оплати коштів за вказаним договором та додатковою угодою надаються копії банківських виписок АТ «Акцент-Банк» за період з 01.01.2024 по 14.05.2024, у яких відображено всі платежі ГО СДТ «Писарівський». Відповідно до вищевказаного договору про правову допомогу, за період з 09.06.2023 по 13.05.2024 учасником процесу ГО СДТ «Писарівський» сплачено в безготівковій формі на розрахунковий рахунок Адвокатського бюро «Мотилюк і партнери» гонорар по справі №127/4920/23 в сумі 184 000,00 грн., в тому числі: 50 000,00 грн. згідно п. 4.1.1 договору; 37 000,00 грн. згідно п. 1 додаткової угоди до договору від 30.1.02023; 29 000,00 згідно п. 1 додаткової угоди до договору від 30.1.02023; 14 000,00 грн. згідно п. 4.1.3 договору (адвокатські запити в кількості 7 штук); 54 000,00 грн. згідно п.п. 4.1.1 та 4.1.2 договору (ознайомлення з матеріалами справи та засідання по вказаній справі, в тому числі перша та апеляційна інстанції). Зобов`язання сторін відповідно до договору про надання правової допомоги №9/23 від 09.06.2023 виконано сторонами повністю та належним чином. Роботи/послуги виконані/надані реально, належної якості та прийняті.

На підставі вищевикладеного представник ГО СДТ «Писарівський» просить стягнути із позивача ОСОБА_1 на користь ГО СДТ «Писарівський» 184 000,00 грн. в якості відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з участю ГО СДТ «Писарівський» у розгляді справи №127/4920/23.

Представником позивачки ОСОБА_1 адвокатом Чернілевською Р.В. подано заперечення на заяву про стягнення судових витрат, яке обгрунтоване насупним.

Відповідно до вказаної Заяви, сторона Відповідача просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Громадської організації « Садівничо-дачне товариство «Писарівський» 184 000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу. Свої вимоги сторона Відповідача аргументує тим, що на переконання сторони Відповідача Позивачем було вчинено дії, що стороною Відповідача розцінюються як зловживання правом. Зокрема, зловживанням правом сторона Відповідача вважає подання позовної заяви з порушенням правил підсудності, а також вказує, що Позивачем було приховано докази та фактичні обставини, введено суд в оману, крім того, за твердженням представника Відповідача, представник Позивача, адвокат Чернілевська Р.В. неодноразово неявлялась в судові засідання без поважної причини. З огляду на вказане, керуючись приписами ч. 1 ст. 44 ЦПК України, представник Відповідача просить стягнути з Позивачки 184 000 грн. правничої допомоги. Сторона Позивача із заявленими вимогами про стягнення витрат на професійну правничу допомогу категорично не погоджується, вважає їх протиправними, необгрунтованими, надуманими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується. Представник Відповідача у своїй заяві про стягнення судових витрат зазначає, що стороною Позивача було умисно подано позовну заяву з порушенням правил підсудності з метою затягнути судовий розгляд та позбавити Відповідача права на розгляд його справи компетентним судом. Як на підтвердження своїх висновків представник Відповідача посилається на ухвали суду першої та апеляційної інстанції. Однак, з вказаними твердженнями сторони Відповідача неможливо погодитись, оскільки вони є необгрунтованими, нічим не доведеними та такими, що суперечать дійсним обставинам справи. Так, першочергово Позивачка звернулась із даним позовом до Вінницького міського суду Вінницької області. Щодо підсудності, позивач посилалась на те, що до даного спору підлягають застосуванню положення Закону України «Про захист прав споживачів», а тому позов пред`являється за зареєстрованим місцем проживання позивача. Вінницьким міським судом було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Судовий розгляд було розпочато, представники сторін оголошували вступні слова, задавали один одному запитання. Сторона відповідача заяви про передачу справи за підсудністю не подавала. Проте у зв`язку з задоволенням заяви про відвід, справу було передано іншому складу суду, яким і було прийнято рішення, що до даного спору підлягає застосуванню правило виключної підсудності, оскільки спір стосується усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Позивач, як видно з процесуальних документів, з такою ухвалою не погодився та подав апеляційну скаргу. Оскільки предметом позову є відновлення постачання електричної енергії до земельної ділянки, яке відповідачем припинено без правових підстав. А постанова Верховного Суду, на яку послався суд першої інстанції стосувалася спору про стягнення заборгованості за користування комунальними послугами. Позивач не вважає предмет спору та спірні правовідносини тотожними, тому скористалася своїм процесуальним правом на звернення до суду апеляційної інстанції. Постановою Вінницького апеляційного суду від 17.08.2023 апеляційну скаргу адвоката Чернілевської Р.В. в інтересах ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 червня 2023 року- без змін. При цьому, ані ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 16.06.2023 про передачу справи за підсудністю, ані постанова Вінницького апеляційного суду від 17.08.2023 не містять висновків про те, що стороною Позивача було умисно подано позовну заяву з порушенням правил підсудності. Позивачка звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області оскільки вважала, що усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою має бути здійснено саме шляхом поновлення прав Позивачки як споживача комунальних послуг, вказані правовідносини регулюються саме ЗУ «Про захист прав споживачів», тому позов слід пред`являти за її зареєстрованим місцем проживання як споживача, тобто до суду, юрисдикція якого поширюється на м. Вінницю. Реалізація Позивачем свого процесуального права на апеляційне оскарження судових рішень, оскарження яких прямо передбачене цивільно-процесуальним законодавством у жодному разі не можна вважати зловживанням правами, оскільки обмеження Позивача в реалізації своїх процесуальних прав під приводом запобігання зловживання правом призведе до порушення принципу законності, справедливості та рівності сторін у судовому процесі, та фактично позбавить Позивача права на захист власних інтересів. Щодо тверджень сторони Відповідача про те, що сторона Позивача свідомо ввела суд в оману, та приховала фактичні обставини справи, а саме не надала доказів того, що вона є «споживачем», а також зазначила, що на земельній ділянці було наявне водопостачання слід вказати таке. Так, як зазначено в позовній заяві, на належній Позивачці земельній ділянці в садівничо-дачному кооперативі було розміщено літній будиночок, який було під`єднано до мережі електропостачання, споруда обладнана окремим лічильником, відповідно до показників якого родиною Позивачки регулярно здійснювалась оплата послуг з електропостачання, що підтверджується копією Абонентської книжки, що міститься в матеріалах справи, заборгованості за надані послуги за вказаною адресою не було. Відповідно до статті 60 Закону України «Про ринок електричної енергії» захист прав споживачів електричної енергії, а також механізм захисту цих прав регулюються цим Законом, законами України «Про захист прав споживачів», «Про захист економічної конкуренції», іншими нормативно-правовими актами Згідно з п. 22 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Отже, Позивачем у позовній заяві було зазначено про те, що вона є споживачем з електропостачання, додано до матеріалів справи копію Абонентської книжки, що підтверджує отримання послуги з електропостачання, тому, зважаючи на вищенаведені норми законодавства, твердження представника Відповідача про те, що Позивачкою не доведено факт наявності у неї статусу «споживача» є таким, що не відповідає дійсності. Крім того, слід зазначити, що стороною Відповідача той факт, що Позивачка є споживачем послуг з електропостачання та на неї як на споживача поширюються положення ЗУ «Про захист прав споживачів» під час розгляду справи жодного разу не заперечувався. Натомість надані відповідачем документи підтверджують що саме відповідачем і здійснено припинення постачання електричної енергії. Зокрема Том 1 а.с. 61 повідомлення (без доказів його вручення) ОСОБА_3 ; Том 1 а.с. 62 Копія Акту про припинення енергопостачання; Том1 а.с.65 - Копія Акту припинення доступу до споживання електричної енергії; Том 1 а.с. 66-67 Фото з зображенням земельної ділянки, власником якої є позивачка та наявного на земельній ділянці металевого боксу. Копії вказаних документів засвідчені підписом представника Відповідача голови СДТ «Писарівський» І.С. Броварник. Також за змістом Протоколу засідання правління №2 від 02.07.2022 року по другому питанню (про виконання заходів щодо стягнення заборгованості за спожиту електроенергію і по членських внесках) проголосовано та вирішено припиняти електропостачання. Щодо того, що стороною Позивача було зазначено в позовній заяві про наявність на земельній ділянці Позивачки водопостачання вважаю за необхідне зазначити наступне. Так, стороною Позивача вже на етапі судового розгляду була виявлена описка в прохальній частині позовної заяви, а саме наявність зайвого слова «водопостачання». Оскільки підготовче провадження вже було закрито, сторона Позивача була позбавлена можливості подати заяву про уточнення позовних вимог, тому представником Позивача було подано заяву про виправлення описки, допущеної в прохальній частині позовної заяви. У вказаній заяві сторона Позивача зазначає, що земельна ділянка Позивачки ніколи не була під`єднана до мережі водопостачання, а тому жодних дій з припинення водопостачання Відповідач не вчиняв і спір між сторонами з даного питання відсутній. Про той факт, що вимога про водопостачання в прохальній частині позовної заяви вказана помилково свідчить також те, що в описовій та мотивувальній частині позовної заяви немає жодної згадки про колись існуюче та припинене водопостачання, не наведено жодного правового обґрунтування вимоги про його відновлення. Вказане підтверджує, що вимога про відновлення водопостачання на ділянку є виключно технічною опискою, допущеною під час підготовки тексту позовної заяви і така описка в жодному разі не є спробою приховати

обставини справи чи ввести суд в оману. Оскільки усі обставини описуються у змісті позовної заяви. Знову ж таки, слід зазначити, що Заяву щодо описки в прохальній частині позовної заяви стороною Позивача було подано через підсистему Електронний суд, сторона Відповідача була з нею ознайомлена та власних заперечень щодо залишення поза уваги допущеної в прохальній частині позову описки, а саме зайвого слова «водопостачання» не висловлювала. Щодо твердження сторони Відповідача про те, що представник Позивача систематично не являлась на судові засідання без поважних причин слід вказати наступне. Вказане твердження абсолютно не відповідає дійсності, представником Відповідача до власної заяви не було додано жодного доказу, який би підтверджував систематичну неявку представника Позивача в судові засідання без поважних причин. Дане твердження сторони Відповідача спростовується наявними в матеріалах справи розписками, а також протоколами судових засідань, з яких слідує, що представник Позивача, адвокат Чернілевська Р.В. приймала участь у всіх судових засіданнях, які відбулись, а також була присутня в залі судових засідань в час, коли мали відбуватись судові засідання, проте були перенесені з незалежних від представника Позивача причин. Так, представником Позивача, адвокатом Чернілевською Р.В. було подано заяву про відкладення судового засідання, що було призначене на 10.01.2024 у зв`язку із зайнятістю в іншому засіданні у Вінницькому міському суді Вінницької області, докази перебування адвоката в іншому судовому засіданні були додані до заяви про відкладення від 10.01.2024 Крім того, за заявою представника Позивача відкладалось судове засідання, призначене на 29.01.2024 у зв` язку із перебуванням представника на лікарняному, були надані суду у наступному засіданні. Таким чином, представник Позивача була відсутня у двох судових засіданнях з поважних причин, в обох випадках надавши суду докази поважності неявки, в усіх інших судових засіданнях представник приймала участь (в іншому випадку направлялась заява про проведення засідання у відсутність представника позивача). Звертаю увагу суду на той факт, що жодної неявки в судове засідання без попередження про неявку та без поважних причин такої неявки представником Позивача, адвокатом Чернілевською Р.В. під час розгляду

даної справи допущено не було. Представник Відповідача адвокат Мотилюк О.В. не з`явився до судового засідання 19 березня 2024 року, у матеріалах справи будь-яка заява про відкладення судового розгляду чи проведення засідання у відсутність представника відповідача відсутня. Також звертаю увагу суду на те, що адвокату Мотилюку О.В. було відомо про подання представником позивачки заяв про відкладення судових засідань як користувачу ЄСІТС. Проте, він з`являвся до суду, хоча згідно договору передбачено оплату судового засідання, а йому було відомо що останнє не може відбутися. Адвокатом Мотилюком О.В. не було подано орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу. Докази, зібрані на адвокатський запит (відповідь БТІ) не мають значення для розгляду справи по суті, оскільки позивач не стверджував, що на земельній ділянці знаходиться житловий будинок. Саме Позивач, а не відповідач, вживав заходи досудового врегулювання спору та адвокатом Позивача було спрямовано адвокатський запит з метою ознайомлення з копією Статуту та іншими документами, що стосуються спірних правовідносин. Позивач бажала врегулювати спір. Натомість представник відповідача відповіла, що так як Позивач не є членом Товариства, то видача будь-яких документів, інформаційних рішень неможлива. Також адвокатом Мотилюком О.В. направлялися копії документів позивачу цінним листом за принципом склад-склад (тобто на поштове відділення, а не з доставкою за адресою проживання) та номер телефону ОСОБА_1 був зазначений неправильний. У всіх процесуальних документах був зазначений номер телефону для зв`язку з позивачем телефон представника . Зазначений у описі про відправку цінних листів телефон не належить ні позивачці ні її адвокату, тому листи не могли бути отриманими позивачем та її представником. Це означає що сторона недобросовісно виконала свій обов`язок щодо направлення іншій стороні письмових доказів, а отже не мала підстави подавати їх до суду. Також зі змісту поданого представником Відповідача договору вбачається спроба покласти на позивача навіть вартість послуги з розроблення нової редакції Статуту, її реєстрації тощо. Відповідач вважає, що позивач має повернути витрачені на юридичне обслуговування діяльності товариства кошти. Що є недобросовісною та неетичною поведінкою. У підсумок зазначає: Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 25.10.2021 у справі № 757/49982/19, саме лише звернення з позовом до суду та подальше закриття провадження у справі за цим позовом не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації. Для задоволення вимог про стягнення судових витрат на правничу допомогу Відповідач повинен довести, а суд - встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується. Натомість, у даному випадку стороною відповідача не наведено обставин та не надано доказів, які б підтвердили необґрунтованість дій позивача у справі, що зумовили понесення відповідачем заявлених до стягнення витрат, отже будь-які правові підстави для стягнення витрат на правничу допомогу у відповідності до вимог ч. 9 ст. 141 ЦПК України у даному випадку відсутні, а заява Відповідача про стягнення судових витрат не підлягає задоволенню. З огляду на вищевикладене просить у задоволенні заяви представника Відповідача, адвоката Мотилюка О.В. про стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 184 000 грн.- відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ГО СДТ «Писарівський» - адвокат Мотилюк О.В. підтримав подану ним заяву про стягнення з позивачки ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 184 000,00 грн. з підстав, що викладені в заяві, просив її задоволити.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Чернілевська Р.В. заперечила щодо задоволення вказаної заяви з підстав, що викладені в її письмових запереченнях та просила в задоволенні заяви відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши заяву представника відповідача ГО СДТ «Писарівський» - адвоката Мотилюка В.О. та додані докази, матеріали цивільної справи, з`ясувавши обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Зі змісту ст. 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Стаття 30 вищевказаного закону передбачає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 09.05.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до ГО СДТ «Писарівський» залишено без розгляду у зв`язку з поданою представником позивача до початку розгляду справи по суті заявою про залишення позову без розгляду.

На підтвердження понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу, представником відповідача надано копії: договору про надання правової допомоги №09/23 від 09.06.2023, додаткової угоди від 30.10.2023 до договору про надання правової допомоги №9/23 від 09.06.2023, акту виконаних робіт до договору про надання правової допомоги №9/23 від 09.06.2023, виписок АТ «Акцент-Банк» за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, з 01.01.2024 по 14.05.2024 по клієнту АБ «Мотилюк і партнери», платіжних інструкцій про перерахування ГО СДТ «Писарівський» на користь АБ «Мотилюк і партнери» коштів на загальну суму 184 000,00 грн. у період з 15.06.2023 по 08.05.2024; оригінал довідки ГО СДТ «Писарівський» від 14.05.2024 №141 про те, що ГО СДТ «Писарівський» налічує 1380 членів організації; докази направлення вказаної заяви про стягнення судових витрат позивачу ОСОБА_1 ..

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необгрунтованих дій позивача.

Відтак, в порядку визначеному ч. 5 ст. 142 ЦПК України можуть бути компенсовані витрати, пов`язані з розглядом справи виключно, якщо відповідач доведе факт того, що вони настали внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Разом з тим, представником відповідача не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Представник відповідача при поданні заяви про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи - це те, що дана справа носить репутаційний характер для відповідача; свідоме звернення позивача до суду із порушенням правил підсудності; ненадання доказів того, що позивач є споживачем в розумінні норм Закону України «Про захист прав споживачів»; неповідомлення суду та свого представника протягом місяця про те, що земельна ділянка, з приводу якої виник спір, відчужена позивачем; заявлення позовної вимоги про відновлення водопостачання, в той час, коли земельна ділянка позивача ніколи не була під`єднана до централізованого водопостачання і у зв`язку із цим подача заяви про зміну позовних вимог та виключення із позовних вимог даної вимоги.

Згідно частини 9 статті 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З аналізу зазначених норм вбачається, що обов`язковою умовою є зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони.

Відповідно до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

- подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

- подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

- подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

- необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

- укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Розглянувши дану заяву, суд дійшов висновку, що звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Окрім того, залишення позову без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, позов залишено без розгляду у зв`язку із поданням представником позивача заяви про залишення позову без розгляду. Подання заяви про залишення позову без розгляду не є необгрунтованими діями позивача, так як це є правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обгрунтованості позову.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачами витрат, пов`язаних з розглядом справи, представнику відповідача необхідно було довести, згідно з процесуальним обов`язком доказування, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необгрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необгрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідачів, чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необгрунтовані дії позивача чи то його представника, так як це право позивача, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації.

За таких обставин, при вирішенні питання щодо стягнення з позивача судових витрат, судом не встановлено наявність необґрунтованих, винних чи недобросовісних дій позивача. Наведенні представником відповідача в заяві про стягнення судових витрат обставини є безпідставними

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 26.09.2018 у справі №148/312/16-ц, від 02.12.2020 у справі №202/2600/15-ц, від 14.01.2021 у справі №521/3011/18.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладеного, суд вважає, що заява представника відповідача ГО СДТ «Писарівський» - адвоката Мотилюка В.О. задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного вище та керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 142, 211, 247, 258-261, 353 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в:

В задоволенні заяви представника відповідача ГО «СДТ «Писарівський» - адвоката Мотилюка О.В. про стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Садівничо-дачне товариство «Писарівський» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Повний текст ухвали суду складено 25 червня 2024 року.

Суддя Л.П. Шевчук