КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року місто Київ.

Справа № 372/2941/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9068/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировська О.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 січня 2024 року (ухвалено у складі судді Сташків Т.Г., інформації щодо дати складання повного тексту відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Обухівської міської ради Київської області, Обухівської районної державної адміністрації, Приватного акціонерного товариства «Обухівське» про визнання права на земельну частку (пай)

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до Обухівського районного суду Київської області із позовом до Обухівської міської ради Київської області, Обухівської районної державної адміністрації, Приватного акціонерного товариства «Обухівське», у якому просила суд визнати за нею право на земельну ділянку частку (пай) № НОМЕР_2, площею 3,613 га, кадастровий номер: :04:005:0010, для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Першотравенської сільської ради Обухівського району Київської області.

На обґрунтування позову зазначила, що вона працювала в радгоспі-комбінаті «Обухівський», правонаступником якого є відповідач у справі ПрАТ «Обухівське». Під час розпаювання земель ініціативною групою, оскільки ПрАТ самоусунулось, їй, як працівнику товариства було виділено земельну частку/пай відповідно до затверджених списків та схеми розпаювань для сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Першотравенської сільської ради Обухівського району Київської області. При жеребкуванні часток/паїв їй дісталася частка № НОМЕР_2 відповідно до схеми розпаювання земель ПрАТ, розміром 3,613 га з кадастровим номером: :04:005:0010. Ініціативна група відповідно до схеми розпаювання зверталась до Держземагенства з питань виготовлення для видачі пайовикам сертифікатів, а в подальшому державних актів. Однак до цього часу більшість членів/працівників ПАТ та пенсіонерів із-за незалежних від них обставин так і не отримали правовстановлюючі документи на частку/пай. Таким чином, оскільки позивач право власності на земельну ділянку частку-пай не оформила із-за незалежних від неї обставин, вона вимушена звернутись до суду з вказаною позовною заявою.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 23 лютого 2024 року засобами поштового зв`язку подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте судом з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що у постанові від 23 вересня 2021 року у справі № 563/1407/19 Верховний Суд зауважив, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством (КСП) акта на право колективної власності на землю вона: працювала в цьому підприємстві; була його членом; була включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Верховний Суд також звертає увагу на обов`язок позивача доводити факт членства у підприємстві, що дає право на земельну частку (пай) (зокрема, постанова від 05 жовтня 2021 року у справі № 154/1332/20).

Зазначає, що позивач відповідає критеріям визначеним Верховним Судом, а саме позивач працював на підприємстві, був його членом та був включений до списку пайовиків.

А тому вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги п. ач. 3ст. 152 ЗК України та ч. 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», якою передбачено право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Вказує, що судом не взято до уваги той факт, що ініціативна група відповідно до схеми розпаювання зверталася до Держземагенства з питань виготовлення для видачі пайовикам сертифікатів в подальшому державних актів, але так до цього часу більшість членів/працівників ПАТ та пенсіонерів із-за незалежних від них обставин, так і не виготовлені правовстановлюючі документи на частку/пай.

Зазначає, що у зв`язку з відсутністю від Держземагенства відповіді щодо виготовлення сертифікатів та в подальшому державних актів щодо земельних ділянок єдиним способом захисту порушених прав Позивача є звернення до суду з позовом про визнання права на таку земельну ділянку.

Вважає, що право, яке підлягає судовому захистові передбачене Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» навіть за умови, що право власності на спірну земельну частку/пай він ніколи не набував.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

02 квітня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив ПрАТ «Обухівське на апеляційну скаргу, яким просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Вважає, що суд першої інстанції приймаючи рішення про недоведеність позовних вимог за відсутності в матеріалах справи відповідного рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання у власність земельної ділянки державної власності в приватну, не вийшов за межі своїх повноважень, оскільки, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади, що суперечить висновкам Верховного суду у постанові 14 лютого 2024 року у справі № 278/1821/22 (провадження № 61-7577св23) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20).

Зазначає, що позивач звертається до суду з позовом не про оскарження відмови вчинити дії, а про визнання права на земельну частку пай, не будучи членом колективного сільськогосподарського підприємства, не будучи внесеним до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, за відсутністю державного акту про право колективної власності на землю. Позивач звертається до суду з позовом не про оскарження відмови вчинити дії, а про визнання права власності на конкретну земельну ділянку, яка є земельною ділянкою державної власності, а не паєм. В той же час передавати з державної в приватну власність земельну ділянку суд не уповноважений.

Вказує, що землі ПрАТ «Обухівське» не передавалися у колективну власність, тому посилання Позивача на вимоги Указу президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08.08.1995 року - безпідставне. Позивачем не додано до позову ані актів колективної власності, ані відповідного списку членів колективного сільськогосподарського підприємства.

Звертає увагу, що акціонерне товариство Обухівське перестало бути державним підприємством в грудні 2010 року, після 9 років скасування законодавцем інституту колективної власності на землю з прийняттям чинного Земельного Кодексу України, отже, ПрАТ «Обухівське» не могло отримати акт колективної власності на землю в силу вимог чинного законодавства.

В судовому засіданні представник ПрАТ «Обухівське» - Школьна К.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Представник Обухівської районної державної адміністрації в судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. Позивач або її представник в судове засідання апеляційного суду повторно не з`явились, були належно повідомлені про розгляд справи. Представник позивача - ОСОБА_2. подала клопотання про відкладення розгляду справи та зазначила, що не може прибути до судового засідання у зв`язку з відрядженням.

Проаналізувавши вказане клопотання, колегія суддів визнала неповажними причини неявки оскільки до вказаного клопотання не було надано жодного доказу наведених обставин. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позиція сторони позивача викладена в апеляційній скарзі, а неявка до апеляційного суду є повторною.

Беручи до уваги викладене та зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні за відсутності позивача та її представника, а також інших учасників, що належно повідомлені про судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПрАТ «Обухівське», перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала в радгоспі-комбінаті «Обухівський», правонаступником якого є ПрАТ «Обухівське», що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 .

У лютому 1996 року радгоспу-комбінату «Обухівський» видано державний акт ІІ-КВ №003263 на право постійного користування земельною ділянкою площею 1327 га для сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Нещерівської сільської ради народних депутатів від 01 грудня 1995 року. Вказаний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №284.

Протоколами загальних зборів №2 від 05.03.2010 року та №3 від 22 лютого 2014 року вирішено провести процес розпаювання та приватизації земель ПАТ «Обухівське» та затвердити список осіб, які мають право на земельну частку (пай). Згідно списку, який є додатком до протоколу №2, під номером 718 значиться позивач - ОСОБА_1 .

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації «Про надання дозволу на розроблення проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Першотравенської та Нещерівської сільських рад №385 від 28.03.2012 відповідачу товариству надано дозвіл на розроблення проекту приватизації земель ПАТ «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель, що перебувають у постійному користуванні цього підприємства згідно з державними актами на право постійного користування землею серії ІІ-КВ №№003262, 003263, 003264.

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації №365 від 08.12.2015 року затверджено проект приватизації земель публічного акціонерного товариства «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Першотравенської ради.

Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права земельна ділянка кадастровий номер :04:005:0010, площею 3,613 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, форма власності - державна власність.

З наданих суду письмових доказів та змісту позову не вбачається, що ОСОБА_1 є власником майна, мала чи має правовстановлюючий документ, який засвідчує її право власності на спірну земельну частку/пай.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала суду належних і допустимих доказів про підтвердження набуття нею права власності на спірний об`єкт. З доводів позивача вбачається, що право власності на спірну земельну частку/пай вона ніколи не набувала, до компетентних органів з приводу отримання правовстановлюючих документів про право власності не зверталась, а за визнанням вказаного права звернулась одразу до суду .

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками з огляду на наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України 2004 року, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Згідно зі статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Так, звертаючись до суду з даним позовом позивач посилаючись на положення ст.392 ЦК України просила визнати за нею право на земельну частку (пай) НОМЕР_2, площею 3,613 га, кадастровий номер :04:005:0010 для товарного сільськогосподарського виробництва.

В той же час, при зверненні до суду позивач не надала суду належних і допустимих доказів про підтвердження набуття нею права власності на спірний об`єкт, як правильно зазначив суд першої інстанції.

Як зазначала сама позивач при зверненні з позовом, право власності на спірну земельну частку/пай в установленому законом порядку вона не набула, а за визнанням вказаного права звернулась до суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Враховуючи обставини на які посилається позивачка в позові та зміст викладених позовних вимог предметом позову даної справи є не визнання права позивача на земельну ділянку частку (пай), а визнання права власності на земельну ділянку розміром 3,613 га за кадастровим номером :04:005:0010 державної власності.

В той же час, набуття права власності на земельні ділянки в процесі безоплатної приватизації може відбутися шляхом отримання Рішення відповідного органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання у власність земельної ділянки (статті 116, 118, 122 ЗК України) з конкретним кадастровим номером та відповідною реєстрацією права власності (стаття 125 та 126 Земельного Кодексу України).

Виникнення права власності на конкретну земельну ділянку в особи пов`язане саме з реєстрацією такого права. Однак, відповідно до інформаційної довідки з ДЗК наявній в матеріалах справи щодо земельних ділянок з кадастровим номером :04:005:0010 вона належать до державної власності і жодних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування про передачу цієї земельної ділянки у власність не приймалося (матеріали справи не містять).

Таким чином, суд першої інстанції приймаючи рішення про недоведеність позовних вимог за відсутності в матеріалах справи відповідного рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання у власність земельної ділянки державної власності в приватну, не вийшов за межі своїх повноважень, оскільки, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади, що підтверджено висновками у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі № 278/1821/22 (провадження № 61-7577св23) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20).

Відповідно до п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Саме по собі звернення ініціативної групи до Держземагенства з питань виготовлення для видачі пайовикам сертифікатів, не надає підстав для ухвалення судом рішення про визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку частку (пай) НОМЕР_2 площею 3,613 га, кадастровий номер :04:005:0010 для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Обухівської міської ради Київської області.

В той же час, позивач звертається до суду з позовом не про оскарження відмови вчинити дії/бездіяльність, а про визнання права на земельну частку пай, не довівши, що позивач є членом колективного сільськогосподарського підприємства, внесеним до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, за відсутності державного акта про право колективної власності на землю.

Позивач звертається до суду з позовом не про оскарження відмови вчинити дії, а про визнання права власності на конкретну земельну ділянку з кадастровим номером :04:005:0010 - яка є земельною ділянкою державної власності.

Згідно із частиною четвертою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.

Згідно Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Тобто право на земельний пай мають лише громадяни, які є членами сільськогосподарського підприємства та внесені до вказаного списку.

В той же час, матеріали справи не містять доказів того, що землі ПрАТ «Обухівське» передавалися у колективну власність.

Тому посилання позивача на вимоги Указу президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08.08.1995 року не заслуговують на увагу, оскільки не можуть бути застосовані до спірних правовідносин за встановлених у цій справі обставин.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалено на підставі наявних у справі доказів, є законним та обґрунтованим, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 червня 2024 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська