ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5069/24 Справа № 199/7535/23 Головуючий у першій інстанції: Прінь І.П. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Приватного акціонерного товариства «Виробниче підприємство «Техмаш» на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Виробниче підприємство «Техмаш» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що позивач в період з 10.06.2014 по 25.05.2022 перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на посаді слюсара-електромонтажника, що підтверджується даними з трудової книжки. Відповідно до Наказу №178к від 25.05.2022 був звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. На момент звільнення ОСОБА_1 була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 14702,91 грн, так за травень 2022 року було нараховано заробітну плату у розмірі 31877,98 грн, за вирахуванням ПДФО 5738,04 грн, військового збору 478,176 грн. Згідно з розрахунковим листом борг ПрАТ «ВП «Техмаш» складає 14702,91 грн. Таким чином, дана заборгованість по заробітній платі визнана та не оспорюється відповідачем. Відповідач в порушення вимог ст.116 КЗпП при звільненні не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив позивачу нараховану йому заробітну плату. За таких підстав відповідач має виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців. За розрахунком позивача його середня заробітна плата складала 983,33 грн. Тому, уточнивши свої позовні вимоги, позивач просив стягнути середній заробіток у розмірі 167166,10 грн.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнено з Приватного акціонерного товариства «Виробниче підприємство «Техмаш» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнено з Приватного акціонерного товариства «Виробниче підприємство «Техмаш» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Виробниче підприємство «Техмаш», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 10.06.2014 прийнято на роботу в ПрАТ «ВП «Техмаш» на посаду слюсаря електромонтажника на підставі Наказу №216к від 06.06.2014.

Наказом №178к від 25.05.2022, ОСОБА_1 звільнено з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с. 8-12).

Згідно розрахункового листа за травень 2022 року, на момент звільнення позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 25661,77 грн (а.с. 16).

Згідно платіжного доручення №6 від 02.06.2022 та відомостей нарахування коштів №2 від 02.06.2022, зокрема, ОСОБА_1 сплачено відповідачем 10958,86 грн заробітної плати, яка нарахована позивачу у день звільнення (а.с. 54).

Залишок заборгованості по зарплаті у розмірі 14702,91 грн сплачений відповідачем 15.09.2023, що підтверджується платіжним дорученням №35 від 15.09.2023 року і відомістю нарахування коштів №11 (а.с. 55).

Частиною першої статті 47 КЗпП України визначено, що власник Роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною першою статті 117 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача) встановлено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З урахуванням змін внесених до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Виплата працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, сума заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем на час звільнення становила 25661,77 грн, з яких 02.06.2022 було сплачено 10958,86 грн. Остаточний розрахунок з позивачем у сумі 14702,91 грн було проведено 15.09.2023.

Виходячи з викладеного, встановивши, що при звільненні ОСОБА_1 25.05.2022, з ним не було проведено повного розрахунку, - місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Визначений місцевим судом розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 7000,0 грн. позивачем не оспорюється; станом на цей час відповідна апеляційна скарга позивачем не подана.

З урахуванням наведеного, доводів апеляційної скарги, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для відмови у стягненні на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Доводи апеляційної скарги, що позивач не звертався до відповідача з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні, тому роботодавець не повинен був проводити розрахунок без такої вимоги, - колегія суддів відхиляє як безпідставні.

Так, місцевим судом правильно встановлено, що вже після звільнення позивача відповідачем частково була сплачена заробітна плата, нарахована позивачу у день звільнення. 02.06.2022 року відповідачем було сплачено позивачу 10958,86 грн. Залишок заборгованості по зарплаті у розмірі 14702,91 грн. був сплачений відповідачем тільки 15.09.2023 року.

Вказане підтверджує, що відповідач не пізніше, ніж у червні 2022 року визнав наявність у нього обовязку сплатити позивачу, після його звільнення, заборгованість по заробітній платі.

Таким чином, роботодавець своєчасно не здійснив із працівником розрахунку при звільненні, а тому є підстави, передбачені статтею 117 КЗпП України, для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зауважує, що апеляційна скарга не містить доводів щодо непогодження з розподілом судових витрат.

Апеляційний суд розглядає справу у межах доводів апеляційної скарги. Апелянтом не доведено наявність підстав для відмови у повному обсязі у задоволенні позовної вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Виробниче підприємство «Техмаш» залишити без задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений 21 червня 2024 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова