Справа № 464/3291/24 Головуючий у 1 інстанції: Борачок М.В.
Провадження № 22-ц/811/1798/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.

суддів:Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.,

з участю: ОСОБА_1 та його представника - адвоката Загвойської О.В., заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 10 травня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 ; просила заборонити останньому строком на 6 місяців перебувати в місці спільного проживання з постраждалою ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити вести телефонні переговори з постраждалою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто чи через третіх осіб; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуватиме в місці, невідомому кривднику, переслідувати її, заборонити в будь який спосіб спілкуватися з потерпілою.

Заяву обґрунтовувала тим, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім неї у вказаній квартирі проживає ОСОБА_1 колишній чолові її бабці. Вже більше двох років вона потерпає від насильства зі сторони ОСОБА_1 , яке полягає у постійних погрозах фізичною розправою, застосуванні фізичної сили, нецензурних висловлюваннях у її адрес. Поведінка ОСОБА_1 негативно впливає на її стан здоров`я. ОСОБА_1 вже тривалий час зловживає алкоголем і будучи в стані алкогольного сп`яніння постійно вчиняє з нею конфлікти у ході яких застосовує до неї як психологічне так і фізичне насильство. Вона неодноразово зверталася за захистом до правоохоронних органів та до суду, проте, це не дало жодного результату, фактично спокійно вона проживала лише в період коли згідно термінового заборонного припису та обмежувального припису ОСОБА_3 заборонили проживати у квартирі. Проте у подальшому ОСОБА_1 не змінював своєї поведінки. Зокрема востаннє, 02.03.2024 ОСОБА_4 близько 18 год. вчергове вчинив стосовно неї психологічне насильство створивши конфлікт у ході якого перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння нецензурно виражався в її адрес, погрожував їй фізичною розправою. Вона вчергове змушена була викликати поліцію для припинення протиправної поведінки ОСОБА_5 , працівники якої вкотре винесли стосовно нього терміновий заборонний припис. Проте, ОСОБА_1 не змінив поведінку і 29.04.2024 знову прийшовши до квартири у стані алкогольного сп`яніння та вчинив конфлікт із застосуванням стосовно неї психологічного та фізичного насильства, за що відносно нього винесено терміновий заборонний припис. Такі термінові заборонні приписи, а також протоколи про вчинення ОСОБА_6 адміністративних правопорушень, виносились працівниками поліції неодноразово. Проте належних висновків для себе ОСОБА_1 не зробив, а продовжує вчиняти стосовно неї домашнє насильство. Таким чином, ОСОБА_4 вчиняє домашнє насильство щодо неї протягом тривалого часу, не зважає на заходи вжиті поліцією. Його агресія щоразу посилюється. Вірогідність продовження та повторного вчинення насильства ОСОБА_1 стосовно неї, а також вірогідність настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою, відтак вона змушена звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису, оскільки попередні заходи вжиті поліцією завершились, а кривдник продовжує вчиняти домашнє насильство.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 10 травня 2024 року заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису задоволено.

Видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на нього на строк 6(шість) місяців такі обов`язки:

заборонено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувати в місці проживання постраждалої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

заборонено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

заборонено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вести телефонні переговори з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто чи через третіх осіб;

заборонено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо вона за власним бажанням перебуватиме в місці, невідомому кривднику, переслідувати її, заборонити в будь який спосіб спілкуватися з потерпілою.

Відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи про видачу обмежувального припису віднесено на рахунок держави.

Повідомлено про прийняте рішення відділ поліції №2 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції у Львівській області для взяття ОСОБА_1 , стосовно якого видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

З рішенням не погоджується, вважає його необгрунтованим та незаконним, через невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що заявниця не сприймає жодної критики та зауважень з його сторони та одразу викликає поліцію.

Вважає, що заявниця свідомо маніпулює ситуаціями, загострюючи конфлікт та суперечки, які виникають на побутовому рівні з метою позбавлення його житла.

Звертає увагу суду, що ніколи не мав наміру завдати будь якої шкоди заявниці та не вчиняв дій що порушують її права та свободи.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника - адвоката Загвойської О.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, заявника ОСОБА_2 на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам з наступних підстав.

Суд першої інстанції з метою запобігання і протидії фізичному та психологічному насильству, що має місце з боку заінтересованої особи по відношенню до заявника, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення вимог заявника.

Суд взяв до уваги той факт, що насильство зі сторони ОСОБА_1 мало систематичний характер, яке тривало протягом тривалого періоду, могло спричинити настання тяжких або особливо тяжких наслідків, а тому такий захід є пропорційним легітимній меті втручання у право користування нерухомим майном.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Заявник покликалась на те, що ОСОБА_1 постійно та систематично вчиняє на протязі тривалого часу відносно неї дії, пов`язані з штовханиною, приниженні, погрозах розправою, вираженням нецензурною лайкою, словесних образах.

На підтвердження зазначеного факту заявником до поданої заяви надано наступні докази:

- рішення Сихівського районного суду м.Львова від 29.06.2022 яким заяву ОСОБА_2 задоволено та видано обмежений припис, яким вжито заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 ;

- термінові заборонні приписи стосовно кривдника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 08.01.2024, серії АА№342493 від 02.03.2024, серії АА №432740 від 29.04.2024, з яких вбачається, що останній вчиняв фізичне та психологічне насильство відносно заявника;

- постанову Сихівського районного суду м. Львова від 04.04.2024, з якої вбачається, що ОСОБА_1 08.01.2024 та 02.03.2024 вчиняв домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно ОСОБА_2 , за що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 та ч.2 ст.173-2 КУпАП. На ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п.14 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, провадження № 61-4830св19; від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, провадження № 61-12915св19; від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, провадження № 61-271св19; від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, провадження № 61-23053св19; від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, провадження № 61-16103св20, від 14 липня 2021 року у справі № 643/15988/20, провадження № 61-5729св21, від 16 серпня 2021 року у справі №361/1110/20, провадження № 61-10458св20.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Зважаючи на наявні у матеріалах справи докази є підстави вважати, що вчинення ОСОБА_1 насильства щодо ОСОБА_2 , носить тривалий характер, а також існують і надалі ризики можливого продовження таких дій ОСОБА_1 ..

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 10 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 08 жовтня 2024 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.