Єдиний унікальний номер судової справи 489/2374/24
Номер провадження 22-ц/812/1106/24
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

14 жовтня 2024 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Гайдаржий Андрієм Валерійовичем, рішення, яке ухвалено Ленінським районним судом міста Миколаєва 28 травня 2024 року, під головуванням судді Костюченка Г.С. в приміщені цього ж суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про покладення обов`язку вчинити певні дії,

УСТАНОВИЛА:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») про покладення обов`язку вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16 травня 2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір №SAMDNWFC4, відповідно до якого останньому було видано платіжний засіб (картку), на яку було встановлено кредитний ліміт.

07 травня 2023 року в період часу з 05:46 год. до 14:55 год., діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного безпідставного збагачення, ОСОБА_2 викрав у ОСОБА_1 вказану вище банківську картку та мобільний телефон, таємно вкравши грошові кошти з вказаної картки на загальну суму 135 467 грн. 95 коп., зокрема:

1) здійснивши зняття готівки в банкоматі АТ «Ощадбанк» о 05:46 год. в сумі 2 000 грн., о 05:47 год. в сумі 10 000 грн., о 05:48 год. в сумі 10 000 грн., о 05:49 год. в сумі 10 000 грн., о 05:50 год. в сумі 10 000 грн.;

2) здійснивши зняття готівки в банкоматі АТ КБ «ПриватБанк» о 05:53 год. в сумі 20 000 грн.;

3) здійснивши зняття готівки в банкоматі АТ «Кредобанк» о 05:56 год. в сумі 2 000 грн., о 05:58 год. в сумі 2 000 грн., о 05:59 год. в сумі 2 000 грн., о 05:59 год. в сумі 2 000 грн., о 06:00 год. в сумі 2 000 грн.;

4) здійснивши переказ грошових коштів через термінал самообслуговування АТ КБ «ПриватБанк» на іншу банківську картку о 08:40 год. в сумі 2 517 грн. 59 коп., о 08:41 год. в сумі 7 955 грн. 58 коп., о 08:42 год. в сумі 8 761 грн. 21 коп., о 08:44 год. в сумі 15 981 грн. 90 коп., о 08:45 год. в сумі 7 754 грн. 17 коп.;

5) здійснивши покупку в ТОВ «Комфі Трейд» о 10:08 год. на суму 17 142 грн.;

6) здійснивши безготівкову оплату за допомогою «PayPass» за товар в магазині «Продукти» о 14:50 год. на суму 1 115 грн. 50 коп.;

7) здійснивши безготівкову оплату за допомогою «PayPass» за товар в магазині «Воїн» о 14:55 год. на суму 2 240 грн.

Вказані обставини підтверджуються вироком Галицького районного суду міста Львова від 21 серпня 2023 року, який набрав законної сили 20 вересня 2023 року.

В результаті зазначених дій ОСОБА_2 на рахунку позивача утворилася заборгованість на загальну суму 135 467 грн. 95 коп. Вказана сума не є власними коштами позивача, а є кредитними коштами.

ОСОБА_1 звертався до відповідача із вимогою повернути безпідставно списані кошти на рахунок позивача, однак банк відповів відмовою.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок грошових коштів на його банківському рахунку (договір №SAMDNWFC4 від 16 травня 2019 року) без врахування платіжних транзакцій на загальну суму 135 467 грн. 95 коп., а також стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн.

АТ КБ «ПриватБанк» надало до районного суду відзив, в якому просило в задоволенні позову відмовити. Зазначало, що позивач 29 серпня 2013 року підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», погодившись з тим, що ця Анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг, та в такий спосіб підтвердив укладення між позивачем та відповідачем договору про надання банківських послуг.

Окрім цього, позивач з 2018 року щорічно підписував Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідач звертав увагу, шо п.140 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів встановлено, що користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

Аналогічна диспозиція норми права зазначена в п.5 ст.87 Закону України «Про платіжні послуги», а саме, до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до ст.38 цього закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника.

Зазначало, що відповідно до вироку Галицького районного суду міста Львова від 21 серпня 2023 року своїми протиправними діями ОСОБА_2 заподіяв потерпілому ОСОБА_1 майнову шкоду на загальну суму 135 467 грн. 95 коп. Тому АТ КБ «ПриватБанк», який не порушував прав ОСОБА_1 є неналежним відповідачем за вимогою позивача.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28 травня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення районного суду обґрунтовано тим, що позивач не надав доказів невиконання АТ КБ «ПриватБанк» своїх обов`язків відповідно до Закону України «Про платіжні послуги» та договору про надання банківських послуг, укладеного між позивачем та відповідачем, а тому позовні вимоги є безпідставними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Гайдаржий А.В., посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач посилається на ті ж самі обставини та доводи, які він зазначив в позовній заяві.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення таким вимогам не відповідає.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 з 29 серпня 2013 року є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» за договором банківського обслуговування. Зазначені обставини визнані відповідачем.

Так, 29 серпня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого відповідач, з метою отримання банківських послуг та підписав анкету- заяву без номеру, за умовами якої отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.84-85).

Вироком Галицького районного суду міста Львова від 21 серпня 2023 року у кримінальній справі №461/3698/20 (1-кп/461/80/23), який набрав законної сили 20 вересня 2023 року, ОСОБА_2 визнано виним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3,4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України.

Вищевказаним вироком, зокрема, встановлено, що 07 травня 2023 року в період часу з 01:30 год. до 05:46 год., діючи умисно, з метою подальшого використання в злочинних цілях, ОСОБА_2 привласнив банківську картку АТ КБ «ПриватБанк», видану на ім`я ОСОБА_1 , яка знаходилась у попередньо викраденому ним гаманці потерпілого.

Крім цього, ОСОБА_2 07 травня 2023 року в період часу з 05:46 год до 14:55 год, під час дії воєнного стану в Україні, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою власного безпідставного збагачення, використовуючи викрадену банківську картку АТ КБ «ПриватБанк», видану на ім`я ОСОБА_1 , таємно викрав грошові кошти з вказаної картки, зокрема:

1) здійснивши зняття готівки в банкоматі АТ «Ощадбанк» о 05:46 год. в сумі 2 000 грн., о 05:47 год. в сумі 10 000 грн., о 05:48 год. в сумі 10 000 грн., о 05:49 год. в сумі 10 000 грн., о 05:50 год. в сумі 10 000 грн.;

2) здійснивши зняття готівки в банкоматі АТ КБ «ПриватБанк» о 05:53 год. в сумі 20 000 грн.;

3) здійснивши зняття готівки в банкоматі АТ «Кредобанк» о 05:56 год. в сумі 2 000 грн., о 05:58 год. в сумі 2 000 грн., о 05:59 год. в сумі 2 000 грн., о 05:59 год. в сумі 2 000 грн., о 06:00 год. в сумі 2 000 грн.;

4) здійснивши переказ грошових коштів через термінал самообслуговування АТ КБ «Приватбанк» на іншу банківську картку о 08:40 год. в сумі 2 517 грн. 59 коп., о 08:41 год. в сумі 7 955 грн. 58 коп., о 08:42 год. в сумі 8 761 грн. 21 коп., о 08:44 год. в сумі 15 981 грн. 90 коп., о 08:45 год. в сумі 7 754 грн. 17 коп.;

5) здійснивши покупку в ТОВ «Комфі Трейд» о 10:08 год. на суму 17 142 грн.;

6) здійснивши безготівкову оплату за допомогою «PayPass» за товар в магазині «Продукти» о 14:50 год. на суму 1 115 грн. 50 коп.;

7) здійснивши безготівкову оплату за допомогою «PayPass» за товар в магазині «Воїн» о 14:55 год. на суму 2 240 грн.

Своїми протиправними діями ОСОБА_2 , заподіяв потерпілому ОСОБА_1 майнову шкоду на загальну суму 135 467 грн. 95 коп. (а.с.17-27).

Згідно з ч.1 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

За правилами ст.1067 ЦК України договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами.

За ч.3 ст.1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п.56 ч.1 ст.1 Закону України «Про платіжні послуги» від 30 червня 2021 року платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки.

Положеннями ч.6 ст.64 Закону України «Про платіжні послуги» порядок відкриття рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунку та особливості його обслуговування зазначаються в договорі, укладеному між надавачем платіжних послуг з обслуговування рахунку та користувачем - власником рахунку.

Відповідно до п.136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №164 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень;

Відповідно до п.140 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №164 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачає обов`язок користувача не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

Згідно з п.146 розділу VII вказаного Положення власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до п.147 розділу VII вказаного Положення власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків.

Отже, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі №577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі №759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22, від 06 вересня 2023 року у справі №686/30030/21.

Відповідно до положень ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у п.81 постанови від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18).

Позивач звертаючись до суду із позовом зазначав, що 07 травня 2023 року з карткового рахунку, відкритого на його ім`я, відбулося несанкціоноване зняття коштів на загальну суму 135 467 грн. 95 коп.

Колегія суддів зауважує, що у ході розгляду справи не встановлено жодних доказів, які б вказували на те, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Більш того, відсутність вини ОСОБА_3 у втраті платіжної картки та подальшого несанкціонованого зняття коштів на загальну суму 135 467 грн. 95 коп. підтверджується вироком Галицького районного суду міста Львова від 21 серпня 2023 року у кримінальній справі №461/3698/20 (1-кп/461/80/23), який набрав законної сили 20 вересня 2023 року.

За такого, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів того, що саме ОСОБА_3 своїми діями сприяв здійсненню платіжних операцій 07 травня 2023 року з його карткового рахунку.

Також, зі змісту оскаржуваного судового рішення слідує, що районний суд вважав, що ОСОБА_3 несе повну відповідальність за операції проведені з фізичним пред`явленням його карти. Останній у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку. Позивачем не надано суду належних, достовірних та достатніх доказів, які підтверджують порушення його прав діями банку, отже, позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Разом з тим, суд не врахував, що: саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідач не надав доказів та підтвердження того, що ОСОБА_3 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати відповідні платіжні операції, а тому зробив помилковий висновок про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з урахуванням меж апеляційного перегляду, дають підстави для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, судове рішення скасувати з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позову шляхом покладення обов`язку на АТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за угодою про надання кредиту від 29 серпня 2013 року, що виникла у зв`язку з проведенням несанкціонованих платіжних операцій 07 травня 2023 року зі списання коштів на загальну суму 135 467 грн. 95 коп. (у тому числі: о 05:46 год. в сумі 2 000 грн., о 05:47 год. в сумі 10 000 грн., о 05:48 год. в сумі 10 000 грн., о 05:49 год. в сумі 10 000 грн., о 05:50 год. в сумі 10 000 грн., о 05:53 год. в сумі 20 000 грн., о 05:56 год. в сумі 2 000 грн., о 05:58 год. в сумі 2 000 грн., о 05:59 год. в сумі 2 000 грн., о 05:59 год. в сумі 2 000 грн., о 06:00 год. в сумі 2 000 грн., о 08:40 год. в сумі 2 517 грн. 59 коп., о 08:41 год. в сумі 7 955 грн. 58 коп., о 08:42 год. в сумі 8 761 грн. 21 коп., о 08:44 год. в сумі 15 981 грн. 90 коп., о 08:45 год. в сумі 7 754 грн. 17 коп., о 10:08 год. суму 17 142 грн. 57 коп., о 14:50 год. суму 1 115 грн. 50 коп., о 14:55 год. суму 2 240 грн.).

Відповідно до ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що вказаний спір виник у зв`язку з порушенням прав позивача як споживача банківських послуг, то від сплати судового збору у судах на всіх стадіях розгляду він був звільнений на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду справи позовна вимога немайнового характеру підлягає частковому задоволенню, то за подання позовної заяви та апеляційної скарги з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір у загальному розмірі 3 028 грн. (1 211 грн. 20 коп. + 1816 грн. 80 коп.)

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Гайдаржий Андрієм Валерійовичем, задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28 травня 2024 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про покладення обов`язку вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за угодою про надання кредиту від 29 серпня 2013 року, що виникла у зв`язку з проведенням несанкціонованих платіжних операцій 07 травня 2023 року зі списання коштів на загальну суму 135 467 (сто тридцять п`ять тисяч чотириста шістдесят сім) грн. 95 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ) в дохід держави судовий збір у сумі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 15 жовтня 2024 року