ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5306/22 Номер провадження 22-ц/814/2632/24Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Панченка О.О., Триголова В.М.,

за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 115025,55 грн та моральної шкоди в сумі 15000,00 грн,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 115025,55 грн та моральної шкоди в сумі 15000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 27 вересня 2021 року, було пошкоджено транспортний засіб позивача, у результаті вчинення відповідачем адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Згідно висновку експерта, розмір завданої ОСОБА_2 матеріальної шкоди становить 211952,95 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована на момент дорожньо-транспортної пригоди, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) сплатило позивачу страхове відшкодування в сумі 96927,40 грн. Отже, невідшкодована сума становить 115025,55 грн і підлягає стягненню із відповідача, як винуватця дорожньо-транспортної пригоди.

Також позивачу було завдано і моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях через пошкодження транспортного засобу та неможливістю ведення звичайного способу життя, яку остання оцінює у розмірі 15000,00 грн.

У зв`язку з вищевказаним, позивач прохала суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 : матеріальну шкоду у розмірі 115025,55 грн, моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн, судові витрати в розмірі 4522,65 грн, з яких 2142,65 грн судовий збір та 2380,00 грн витрати на оплату автотоварознавчого експертного дослідження, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.

Короткий зміст судових рішень місцевого суду

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 листопада 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 шкоду в сумі 130025,55 грн та судові витрати в сумі 18530,30 грн.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 листопада 2023 року по справі № 524/5306/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Із заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 листопада 2023 року не погодилася відповідач та оскаржила його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохає суд скасувати оскаржуване рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

У поданій апеляційній скарзі відповідач зазначає, що її не було належним чином повідомлено про час та дату розгляду справи місцевим судом, оскільки поштова кореспонденція суду відправлялася не за місцем її фактичного проживання.

ОСОБА_1 також не погоджується із розміром стягнутої матеріальної шкоди, вважаючи її об`єктивно завищеною, оскільки при її визначенні не враховано коефіцієнт зносу деталей пошкодженого транспортного засобу, що призвело до значного покращення стану потерпілого.

Висловлено незгоду й з розміром моральної шкоди, яка, на думку особи, що подала апеляційну скаргу, є значно завищеною та жодним чином не обґрунтованою.

Розмір витрат на правову допомогу, на думку відповідача, є значно завищений, оскільки не відповідає складності справи та проведеній роботі. Крім того, у договорі про надання правничої допомоги відсутній його чітко сформульований предмет, а в додатках до позовної заяви відсутній розрахунок витрат на правову допомогу, що унеможливлює встановлення переліку та вартості дійсно наданих юридичних послуг.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу з дотриманням вимог ЦПК України до Полтавського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

ОСОБА_2 та її представник - адвокат Стаханов М.В., взявши участь у розгляді справи у режимі відеоконференції, заперечували проти задоволення вимог поданої апеляційної скарги, наголошуючи на законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення місцевого суду.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання, до суду апеляційної інстанції на розгляд справи не з`явилися.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справ, що з постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 листопада 2021 року по справі № 524/9216/21 вбачається, що 27 вересня 2021 року о 17 год. 30 хв. ОСОБА_1 в м. Кременчуці на перехресті вул. Софіївській та вул. Покладова, керуючи транспортним засобом «SUBARU IMPREZA», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі, не надала переваги в русі транспортному засобу «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі та допустила зіткнення з ним, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушила пункт 16.11 Правил дорожнього руху України, вчинивши адміністративне правопорушення передбачене статтею 124 КУпАП.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 листопада 2021 року по справі № 524/9216/21 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с. 11).

Власником транспортного засобу «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_2 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_2 (а.с. 10).

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу з д.н.з. НОМЕР_1 не була застрахована станом на 27 вересня 2021 року (а.с. 12).

Згідно висновка експерта №194 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження по заяві ОСОБА_2 від 21 жовтня 2021 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 27 вересня 2021 року, складає 110710,56 грн; вартість відновлювального ремонту автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_2 , який отримав пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 27 вересня 2021 року, складає 211952,95 грн (а.с. 13-32).

10 грудня 2021 року МТСБУ сплатило на рахунок ОСОБА_2 96927,40 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №7 (а.с. 34).

Згідно акту виконаних робіт №А2-К-001690 на замовлення ОСОБА_2 було виконано роботи з ремонту транспортного засобу «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_2 , на загальну суму 252403,40 грн, що згідно наданих квитанцій про оплату було сплачено власником автомобіля (а.с. 35-42, 101-104).

Позиція суду апеляційної інстанції

Щодо стягнення матеріальної шкоди

Частиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Судом попередньої інстанції встановлено та сторонами у справі не оспорюється факт дорожньо-транспортної пригоди, вина відповідача та отримання позивачем від МТСБУ суми страхового відшкодування у розмірі 96927,40 грн. Предметом спору є сума відшкодування майнової шкоди, яка не покриває витрати для відновлення пошкодженого майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 та у постанові Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі № 591/1861/22 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Отже, ОСОБА_1 , як особа, яка винна у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана сплатити ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, з наданих позивачем доказів вбачається, що згідно висновка експерта №194 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження по заяві ОСОБА_2 від 21 жовтня 2021 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 27 вересня 2021 року, складає 110710,56 грн; вартість відновлюваного ремонту автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_2 , який отримав пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 27 вересня 2021 року, складає 211952,95 грн. Натомість фактично ремонтні роботи транспортного засобу «VOLKSWAGEN PASSAT», д.н.з. НОМЕР_2 , відповідно до наданого рахунку та акту виконаних робіт, були виконані на загальну суму 252403,40 грн, що згідно долучених квитанцій про оплату було сплачено власником автомобіля.

Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач під час розгляду справи надав належні та допустимі докази фактичних витрат на відновлення автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди, відтак, з огляду на заявлені позовні вимоги, а також враховуючи часткове відшкодування понесених витрат МТСБУ, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у частині відшкодування матеріальної шкоди.

Окремо слід наголосити, що згідно частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, відтак у випадку незгоди з визначеною сумою матеріальних збитків, ОСОБА_1 не була позбавлена можливості подати до суду власні розрахунки, заявити клопотання про проведення у справі відповідної експертизи чи надати обґрунтовані заперечення щодо виконаних ремонтних робіт пошкодженого транспортного засобу.

Щодо стягнення моральної шкоди

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди.

Врахувавши протиправність дій відповідача, у результаті яких було заподіяно майнову шкоду позивачу, переживання ОСОБА_2 , необхідність докладання додаткових зусиль для організації звичного способу життя, а також відновлення технічного стану належного їй транспортного засобу, беручи до уваги засади розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди у розмірі 15000,00 грн.

Щодо повідомлення про час, дату та місце розгляду справи

Порядок здійснення судом судових викликів і повідомлень урегульовано Главою 7 «Судові виклики і повідомлення» Розділу І «Загальні положення» ЦПК України.

Частинами третьою, четвертою статті 128 ЦПК України передбачено, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик; судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно (частина п`ята вказаної статті).

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (частина шоста вказаної статті).

Згідно пункту 2 частини сьомої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що при поданні позовної заяви позивачем була зазначена адреса місця проживання та реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , однак поштова кореспонденція суду першої інстанції, яка направлялася на вказану адресу поверталася неврученою із зазначенням підстав «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 60-61, 79-80, 83).

Водночас на запит місцевого суду, Автозаводська районна адміністрація Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області повідомила про відсутність відомостей щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 (а.с. 51).

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 115643 від 16 червня 2023 року встановлено, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 з 09 листопада 2016 року є АДРЕСА_2 (а.с. 86).

Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області направляв відповідачу за адресою місця реєстрації судові повістки про виклик до суду (а.с. 91, 97), у тому числі й на судове засідання під час якого було ухвалено оскаржуване судове рішення (на 07 листопада 2023 року), однак поштова кореспонденція повернулася неврученою із зазначенням підстави «адресат відсутній за вказаною адресою».

Отже, з аналізу матеріалів справи вбачається, що відповідач була належним чином повідомлена про час, дату та місце судового засідання, під час якого було ухвалено оскаржуване судове рішення, а тому доводи апеляційної скарги щодо її неналежного повідомлення спростовуються матеріалами справи.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції

З матеріалів справи вбачається, що позивач, звертаючись до суду першої інстанції з позовною заявою, прохала, зокрема, стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15000,00 грн.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до позовної заяви було додано: ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_2 адвокатом Стахановим М.В. (а.с. 43); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Стахановим М.В. (а.с. 44); договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 05 вересня 2022 року, укладений між адвокатом Стахановим М.В. та клієнтом ОСОБА_2 , який містить відомості про предмет договору, права та обов`язки сторін, виплату гонорару та прикінцеві положення (а.с. 45-47); квитанцію про сплату ОСОБА_2 адвокату Стаханову М.В. грошових коштів у сумі 15000,00 грн (а.с. 48, 92).

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.

Аналізуючи договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 05 вересня 2022 року вбачається, що норми вказаного договору не містять відомостей про порядок обчислення гонорару та вартість наданих адвокатом послуг, оскільки у пункті 3.1. сторонами правочину лише узгоджено, що виплата адвокату гонорару здійснюються на підставі Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Будь-яких інших доказів щодо узгодженої вартості та порядку формування гонорару адвоката за надані послуги матеріали справи не містять.

Слід зауважити, що з наданих ОСОБА_2 доказів неможливо встановити, що понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн стосуються саме розгляду даної справи, оскільки в квитанції про оплату послуг відсутня будь-яка конкретизуюча інформація, яка б ідентифікувала її приналежність.

Оскільки з наданих позивачем доказів неможливо встановити узгоджену вартість наданих адвокатом послуг, порядок їх обчислення, а з квитанції про перерахування коштів у розмірі 15000,00 грн не вбачається, що вони стосуються розгляду даної справи, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції передчасно задовольнив вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, адже останньою не було належним чином доведено розмір таких витрат.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту другого частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вище наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи місцевим судом, не підлягають задоволенню з огляду на відсутність належного їх доведення, а тому заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 листопада 2023 року у частині стягнення судових витрат слід змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 3530,30 грн (судовий збір у розмірі 1150,30 грн, що не оскаржується учасниками справи + проведення експертного дослідження вартістю 2380,00 грн, що не оскаржується учасниками справи) замість стягнутих 18530,30 грн.

В іншій частині заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 листопада 2023 року слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції змінює рішення місцевого суду лише в частині судових витрат, то відсутні підстави для нового розподілу судових витрат, понесених учасниками справи у суді першої інстанції, та відсутні підстави для розподілу судових витрат у частині судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 листопада 2023 року у частині стягнення судових витрат змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 3530,30 грн замість стягнутих 18530,30 грн.

В іншій частині заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 жовтня 2024 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді О.О. Панченко

В.М. Триголов