Справа № 128/627/23

РІШЕННЯ

Іменем України

16 жовтня 2024 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Карпінської Ю.Ф.,

за участю секретаря Дусанюк Н.О.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 25.04.2008 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №VIW3GK. Згідно з договором, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 22275,00 доларів США на термін до 25.04.2028, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з кредитним договором. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором №VIW3GK. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.01.2023 має заборгованість у розмірі 11966,69 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом (тілом кредиту) 10513,59 доларів США, заборгованості по відсотках за користування кредитом 1276,62 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом 176,48 доларів США. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 11966,69 доларів США за кредитним договором №VIW3GK від 25.04.2008, яка складається із заборгованості за кредитом (тілом кредиту) 10513,59 доларів США, заборгованості по відсотках за користування кредитом 1276,62 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом 176,48 доларів США.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 28.02.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.

Судовий розгляд неодноразово відкладався з поважних причин.

В судовому засіданні 03.04.2024 представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за довіреністю Рудич І.Р. суду зазначила, що 25.04.2008 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №VIW3GK. Згідно з договором, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 22275,00 доларів США на термін до 25.04.2028, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. На сьогоднішній день зобов`язання відповідачем не виконані в повному обсязі. Станом на 31.01.2023 виникла заборгованість у розмірі 11966,69 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом (тілом кредиту) 10513,59 доларів США, заборгованості по відсотках за користування кредитом 1276,62 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом 176,48 доларів США. На даний час погашення заборгованості відповідачем не здійснюється. 07.03.2021 сплачувалася заборгованість за комісією, 31.01.2022 сплачувалася заборгованість за відсотками, 24.01.2022 сплачувалася заборгованість за тілом кредиту. Кредитним договором було визначено внесення рівними платежами щомісяця грошових коштів в сумі 197,47 доларів США. Кредитний договір було укладено строком на 20 років. Розділом 5 кредитного договору передбачена відповідальність сторін у разі невиконання чи неналежного виконання договору, пунктом 2.2.10 кредитного договору передбачене дострокове погашення заборгованості перед банком у повному обсязі.

В судовому засіданні 03.04.2024 було оглянуто матеріали кредитної справи, сформованої по кредитному договору №VIW3GK від 25.04.2008.

21.05.2024 від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Мишковської Т.М. надійшла заява, яка мотивована тим, що позивач обгрунтовує свої вимоги розрахунком заборгованості, копією кредитного договору №VIW3GK від 25.04.2008, документом, що підтверджує надання кредиту. Вважають, що розмір заборгованості, яку просить стягнути позивач, не обґрунтована належними та допустимими доказами. Так, 01.08.2022 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 369/11694/15-ц досліджував питання щодо бухгалтерських документів, які підтверджують розмір заборгованості за кредитним договором. Верховний Суд зазначає, що розрахунок кредитної заборгованості не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку. У постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 161/16891/15-ц зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Виписка з рахунку особи, яка відповідає вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Враховуючи, що розмір заборгованості за кредитним договором №VIW3GK від 25.04.2008 не підтверджений належними та допустимими доказами, позовні вимоги не підлягають до задоволення. Крім того, з аналізу доданих до позовної заяви документів та розрахунку убачається, що з відповідача за весь час дії кредитного договору стягувалася комісія за користування кредитом. Положення спірного кредитного договору №VIW3GK від 25.04.2008 про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 №168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже, такі умови договору порушують публічний порядок. Умовами кредитного договору (пункт 7.2) передбачено, що при невиконанні позичальником умов, передбачених пунктом 2.2.11 договору, банк зобов`язаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту по рахунку. При цьому позичальник сплачує банку винагороду, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими банком на останній термін сплати. Сплата винагороди здійснюється в гривні. У випадку якщо кредит надається в іноземній валюті, винагорода сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Пунктом 8.1 кредитного договору передбачено сплата винагороди за надання фінансового інструменту та плати за резервування ресурсів. Таким чином, зазначена винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, тому пункти договору, які передбачають її сплату, є нікчемними. Так, виходячи з розрахунку, доданого позивачем до позовної заяви, відповідачем за час користування кредитом було сплачено комісії на загальну суму 1654,40 доларів США. Враховуючи, що умови кредитного договору щодо стягнення оплати за надання фінансового інструменту та моніторингу заборгованості по кредиту є нікчемними, 1654,40 доларів США має бути врахована в погашення заборгованості по тілу кредиту та процентам, а також не підлягає до задоволення вимога позивача щодо стягнення боргу по комісії в розмірі 176,48 доларів США заборгованості по комісії. З огляду на зазначене, борг по тілу кредиту та процентам підлягає перерахуванню з врахуванням платежів, що були внесені в рахунок погашення платежів по комісії.

11.07.2024 від представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» адвоката Єрмолова Є.М. надійшов відзив на подану 21.05.2024 заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Мишковської Т.М., який обґрунтований тим, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 25.04.2008 уклали кредитний договір №VIW3GK. Згідно з умовами договору, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 22275,00 доларів США на термін до 25.04.2028, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з кредитним договором. Відповідно до договору, у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором №VIW3GK. Таким чином, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Згідно з п. 3.2 договору, кошти отримані від позичальника на погашення заборгованості по кредиту насамперед направляються для відшкодування витрат збитків банку згідно з п.п. 2.2.9, 2.3.8 цього договору, далі пені відповідно до розділу 5, далі простроченої комісії по кредиту, далі простроченої винагороди, далі потрачених відсотків, далі простроченої заборгованості за кредитом. Частина суми, що залишилася, направляється на погашення заборгованості за кредитом, далі комісії, далі винагороди, далі відсотків, далі кредиту. Розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Виписка з банківського рахунку це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про операції, скоєні за рахунком. Виписка дає клієнтові достовірну інформацію про стан рахунку і рух грошових коштів: отримання і списання сум, а також утримання банком комісії за день. З матеріалів справи не вбачається, а аідповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. Фінансовий інструмент будь-який договір, результатом якого є отримання фінансового активу одним суб`єктом правовідносин, а у іншого суб`єкта правовідносин виникають фінансові зобов`язання. Правова природа винагороди за надання фінансового інструменту полягає у ризиковості правочину із-за невизначеності, пов`язаної з величиною та терміном отримання доходу в майбутньому. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ №168 від 10.05.2007, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Однак, відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по всіх своїх операціях. В даному випадку винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 3% від суми виданого кредиту та винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,96% річних від суми зарезервованих ресурсів за своїм характером є встановленою договором платою банку за здійснення фінансової послуги надання кредитних коштів у користування. Таким чином, пункт договору в частині винагороди (комісії) не суперечить нормам діючого законодавства. Відповідач на даний час належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав. Враховуючи викладене, просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

14.08.2024 від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Мишковської Т.М. надійшла заява, яка аналогічна за змістом заяві від 21.05.2024.

02.09.2024 від представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» адвоката Єрмолова Є.М. надійшов відзив на подану 14.08.2024 представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Мишковською Т.М. заяву, який аналогічний відзиву, поданому 11.07.2024.

В судове засідання 15.10.2024 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку.

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» адвокат Сауляк Є.В. попередньо подав до суду заяву, у якій просить розгляд даної справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

В матеріалах справи наявна заява представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Мишковської Т.М., у якій остання просить провести розгляд справи без участі відповідача та його представника, при ухваленні рішення просять врахувати додаткові пояснення, подані 21.05.2024.

Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 15.10.2024 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи № 128/627/23, кредитну справу, сформовану по кредитному договору №VIW3GK від 25.04.2008, письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом установлено, що 25.04.2008 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі банк) та ОСОБА_1 (далі позичальник) укладено кредитний договір №VIW3GK, за умовами якого банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу, чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п. 8.1 цього договору; позичальник доручає банку проводити погашення заборгованості по даному кредитному договору в передбачені даним договором строки за рахунок коштів, розміщених на рахунку позичальника, що відповідає платіжній картці, емітованої банком; кредит надається в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки; банк зобов`язується надати кредит шляхом й у межах сум, зазначених у п. 8.1 даного договору, а також за умови виконання позичальником умов, передбачених п. 2.2.7 даного договору; позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, зазначені в п. 8.1 даного договору; платити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п. 8.1, 2.3.1, 2.3.2., 2.3.3, 3.1, 3.2 даного договору, повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту; сплатити банку винагороду відповідно до п.п. 8.1 та 7.2 даного договору; банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні; за своїм розсудом банк має право зменшувати розмір процентної ставки до рівня, встановленого чинним законодавством; у разі порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами даного договору, у т.ч. при порушенні цільового використання коштів, банк має право відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення; у зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним, при цьому, в останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за договором; одностороння відмова від договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов`язань; за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п. 8.1 договору; кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно з п.п. 2.2.9, 2.3.8 цього договору, далі пені згідно з розділом 5 цього договору, далі простроченої комісії, далі простроченої винагороди, далі прострочених відсотків, далі простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, що залишилася, направляється на погашення заборгованості за кредитом, далі комісії, далі винагороди, далі відсотків, далі кредиту; остаточне погашення заборгованості за кредитом виконується не пізніше дати, зазначеної в п. 8.1 договору; сума остаточного погашення заборгованості може відрізнятися від суми щомісячного платежу; при несплаті винагороди, комісії, відсотків і/або частини кредиту до останнього дня періоду сплати, вони вважаються простроченими; у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі, який зазначений у п. 8.4 договору, за кожний день прострочки; відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені банком не нараховуються; при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 5% від суми позову; даний договір у частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту, згідно з п. 8.1 набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами, в інших частинах з моменту надання позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум і діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором (а.с. 12-14).

Згідно з розділом 8 кредитного договору №VIW3GK від 25.04.2008, банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 25.04.2008 до 25.04.2028 включно у розмірі 22275,00 доларів США на такі цілі: у розмірі 15000 доларів США на придбання нерухомості, у розмірі 450,00 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 250,00 доларів США страхування майна, 75,00 доларів США особисте страхування, а також у розмірі 6500,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,08% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,96% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 7.2 даного договору; періодом сплати вважати період з 24 до 29 числа кожного місяця; погашення заборгованості за цим договором здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 197,47 доларів США, відповідно до графіку погашення кредиту, для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії; для виконання даного договору банк відкриває позичальнику рахунок НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсотках, винагороді та інших платежах; кредит надається в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки; забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами загальною площею 49,80 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; невід`ємними додатками до даного договору є: додаток №1 детальний опис загальної вартості кредиту (а.с. 15), додаток №2 графік погашення кредиту за кредитним договором №VIW3GK від 25.04.2008 (а.с. 15 зі звороту 17).

Згідно з наданим станом на 31.01.2023 розрахунком заборгованості за договором №VIW3GK від 25.04.2008, за відповідачем ОСОБА_1 рахується заборгованість перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у розмірі 11966,69 доларів США, з яких: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) 10513,59 доларів США, заборгованості по відсотках за користування кредитом 1276,62 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом 176,48 доларів США (а.с. 5-10).

Як на підтвердження обставин отримання і користування відповідачем ОСОБА_1 кредитними коштами позивач надав виписку за період з 25.04.2008 до 28.06.2024 по рахунку № НОМЕР_1 , який, згідно з кредитним договором №VIW3GK від 25.04.2008, належить ОСОБА_1 (а.с. 149-186).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа І цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить стягнути заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за процентами та заборгованість за комісією.

У постанові від 28.06.2022 (справа № 464/6785/14-ц) Верховний Суд вказав, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов за оспорюваним кредитним договором, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; на момент укладення договору позивач не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, був проінформований про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів, тривалий час виконував умови кредитного договору, підписував додаткові угоди; відповідно до пункту 8.5 кредитного договору позичальник підтвердив, що розуміє наслідки настання валютних ризиків за кредитом в іноземній валюті, та йому повідомлена інформація щодо методики визначення курсів і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти; до укладення кредитного договору він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту у кредитора.

У постанові від 25.05.2021 (справа № 554/4300/16-ц) Верховний Суд дійшов висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій; тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором; таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, яким суди дали оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача; на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, суд установив, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредит в обумовленій сумі, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача, тому дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних до позичальника про стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсотків.

На підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №VIW3GK від 25.04.2008, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало додатки №1 (загальна вартість кредиту) та №2 (графік погашення кредиту), де зазначені усі істотні умови договору (а.с. 15-17).

Крім того, на підтвердження отримання кредитних коштів у матеріалах справи міститься копія ордеру-розпорядження, з якого убачається видача кредитних коштів за кредитним договором №VIW3GK від 25.04.2008.

Зазначені докази у своїй сукупності підтверджують отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, погодження ним умов кредитування. Будь-які докази на спростування отримання/використання ОСОБА_1 кредитних коштів матеріали справи не містять, так і відсутні докази на спростування наявності заборгованості за користування кредитними коштами.

Сторона відповідача, заперечуючи з приводу задоволення позовних вимог, вказувала на те, що розмір заборгованості за кредитним договором №VIW3GK від 25.04.2008 не підтверджений належними та допустимими доказами, оскільки розрахунок кредитної заборгованості не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, повністю залежить від волевиявлення банку.

У постанові Верховного Суду від 15.06.2023 (справа № 910/15023/21) зазначається про те, що виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Виписки з особових рахунків є документом, який суду необхідно оцінити відповідно до вимог процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору, позики або надання фінансової допомоги тощо.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального надання таких послуг за договором (постанови Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18, від 01.03.2023 у справі № 910/6210/20).

Так, у даному випадку, на підтвердження обставин отримання і користування відповідачем ОСОБА_1 кредитними коштами позивач надав виписку за період з 25.04.2008 до 28.06.2024 по рахунку № НОМЕР_1 , який, згідно з кредитним договором №VIW3GK від 25.04.2008, належить ОСОБА_1 .

З виписки руху коштів за рахунком убачається, що ОСОБА_1 отримував та використовував кредитні кошти, далі неодноразово порушував умови договору, оскільки не сплачував обов`язкові платежі у встановлені строки.

Таким чином, враховуючи сукупність наданих доказів, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №VIW3GK від 25.04.2008 підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

На виконання вказаної норми банк правомірно зараховував кошти, що вносились боржником на погашення заборгованості.

З формулювання наданої стороною відповідача заяви від 21.05.2024 та від 14.08.2024, які є аналогічними за змістом, убачається, що відповідач ОСОБА_1 не заперечує отримання та використання кредитних коштів за договором №VIW3GK від 25.04.2008, не спростовує укладання вказаного договору та погодження з його умовами.

Так, стороною відповідача зазначається про те, що пунктом 8.1 кредитного договору передбачено сплата винагороди за надання фінансового інструменту та плати за резервування ресурсів. Зазначена винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, тому пункти договору, які передбачають її сплату, є нікчемними. Так, виходячи з розрахунку, доданого позивачем до позовної заяви, відповідачем за час користування кредитом було сплачено комісії на загальну суму 1654,40 доларів США. Враховуючи, що умови кредитного договору щодо стягнення оплати за надання фінансового інструменту та моніторингу заборгованості по кредиту є нікчемними, 1654,40 доларів США має бути врахована в погашення заборгованості по тілу кредиту та процентам, а також не підлягає до задоволення вимога позивача щодо стягнення боргу по комісії в розмірі 176,48 доларів США заборгованості по комісії. З огляду на зазначене, борг по тілу кредиту та процентам підлягає перерахуванню з врахуванням платежів, що були внесені в рахунок погашення платежів по комісії.

Аналізуючи викладене, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 8.1 кредитного договору №VIW3GK від 25.04.2008, банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 25.04.2008 до 25.04.2028 включно у розмірі 22275,00 доларів США на такі цілі: у розмірі 15000 доларів США на придбання нерухомості, у розмірі 450,00 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 250,00 доларів США страхування майна, 75,00 доларів США особисте страхування, а також у розмірі 6500,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,08% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,96% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 7.2 даного договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 (справа № 363/1834/17) зазначено, що практику застосування наведених приписів під час вирішення питання про недійсність (оспорюваність, нікчемність) умови про плату (комісію) за управління кредитом (за обслуговування кредиту), інші подібні платежі у договорах про споживчий кредит треба формувати на підставі сукупного аналізу законодавства, чинного на момент укладення відповідного договору, з урахуванням його неодноразової зміни: з 13 січня 2006 року також почали діяти нові редакції статті 18 Закону № 1023-XII, яка визначила підстави для визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Такі умови є несправедливими тоді, якщо всупереч принципу добросовісності наслідком договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV). Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (частина п`ята вказаної статті). Наведені вище приписи ЦК України, Закону № 1023-XII у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору, та Закону № 2121-III прямо не вказували на недійсність умови кредитного договору про встановлення плати за управління кредитом. Станом на час укладення кредитного договору частина перша статті 21 Закону № 1023-XII передбачала можливість визнання недійсними умов договорів, у тому числі про надання кредитів на споживчі цілі, якщо ці умови обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством.

У даному випадку кредитний договір №VIW3GK між сторонами укладено 25.04.2008, тобто під час дії редакції Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-XII, норми якого не вказували на недійсність умови кредитного договору про встановлення плати за управління кредитом.

Станом на час укладення кредитного договору (25.04.2008) частина перша статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачала можливість визнання недійсними умов договорів, у тому числі про надання кредитів на споживчі цілі, якщо ці умови обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством.

Стороною відповідача ОСОБА_1 не заявлялися позовні вимоги про визнання недійсними умов кредитного договору, якими передбачена сплата комісії. Підстав для нікчемності таких умов кредитного договору не встановлено.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.04.2023 (справа № 755/3702/17).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 не дотримувався умов укладеного договору, кошти не повернув, право позивача невиконанням зобов`язання порушено, тому воно підлягає судовому захисту.

Стороною відповідача ОСОБА_1 доказів на спростування вимог позивача не надано.

Таким чином, оскільки надані позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» докази є належними та допустимими, такими, що повністю підтверджують надання банком кредитних коштів ОСОБА_1 , отримання і використання таких коштів, нарахування банком відсотків, враховуючи, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти у повному обсязі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, тобто відповідачем не виконано договірні зобов`язання, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 (справа № 761/12665/14-ц), від 16.01.2019 (справа № 373/2054/16-ц).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява №4909/04).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 141, 211, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №VIW3GK від 25.04.2008 в загальній сумі 11966 (одинадцять тисяч дев`ятсот шістдесят шість) доларів США 69 центів, з яких: 10513,59 доларів США заборгованості за кредитом (тілом кредиту), 1276,62 доларів США заборгованості по відсотках за користування кредитом, 176,48 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати, понесені на сплату судового збору, в розмірі 6562 (шість тисяч п`ятсот шістдесят дві) грн 53 коп.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д.

Відповідач ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Дата складення повного судового рішення 16.10.2024.

СУДДЯ Юлія КАРПІНСЬКА