Провадження №2/760/1334/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Усатової І.А.

за участю секретаря- Омелько Г.Т.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Солом`янська районна у м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_4 про зміну договору найму та розділ житлового приміщення суд

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом і просить:

- виділити у користування ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , кімнату площею 20,4 кв.м у квартирі АДРЕСА_1 ;

- змінити договір найму та зобов`язати Солом`янську районну в м. Києві державну адміністрацію укласти з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 окремий договір найму на житлову кімнату, площею 20,4 кв.м у квартирі АДРЕСА_1 .

Посилається в позові на те, що 10.01.1996 на підставі рішення виконкому Залізничної районної Ради м. Києва ОСОБА_4 на сім`ю з чотирьох осіб: дружину ОСОБА_3 , доньку ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) та сина ОСОБА_2 було видано ордер № 029509 на 3 житлові кімнати житловою площею 46,3 кв.м в квартирі АДРЕСА_1 .

На підставі рішення виконкому Залізничної районної Ради м. Києва від 10.01.1995 на ім`я ОСОБА_4 було відкрито окремий рахунок на вказану квартиру. Відтоді спірна квартира набула статусу окремої ізольованої квартири.

Згідно технічної характеристики, квартира - посімейного, спільного заселення, розташована на 1-му поверсі 10 поверхового будинку та складається з 3-х кімнат житловою площею 46,3 кв.м у тому числі 1-ша кімната-20,4 кв.м , 2-а кімната -12,3 кв.м, 3-а кімната -13,6 кв.м.

Загальна площа квартири становить - 78,2 кв.м.

Житлова площа - 46,3 кв.м.

Також, вказана квартира має допоміжні приміщення: кухню площею11,8 кв.м, вбиральню площею 1,2 кв.м, ванну кімнату площею 3,1 кв.м, коридор площею 10,5 кв.м, кладова площею -1,6 кв.м.

Станом на серпень 2020 року 2-а кімната, площею 12,3 кв.м приватизована ОСОБА_4 та належить йому на праві спільної часткової власності. Останній фактично у ній проживає, місце реєстрації ОСОБА_4 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, 04.04.2005 рішенням Солом`янського районного суду м. Києва по праві № 2-1652 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (ОСОБА_5) та ОСОБА_2 , третя особа Солом`янська районна у м. Києві державна адміністрація про розділ житлової площі та зміну договору найму, позов ОСОБА_4 задоволено, виділено у користування ОСОБА_4 кімнату площею 12,3 кв.м в квартирі АДРЕСА_1 , зобов`язано Солом`янську районну у м. Києві державну адміністрацію укласти з ОСОБА_4 окремий договір найму на житлову кімнату площею 12,3 кв.м в квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно Розпорядження в.о. керівника органу приватизації Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації І.Гончар від 17.08.2005 № 34695, заяву ОСОБА_4 про передачу 27/100 квартири, в якій він мешкає і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 задоволено і передано частину квартири в приватну власність.

Згідно Інформаційної довідки № 192305882 від 10.12.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_4 є власником 27/100 квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00).

Станом на серпень 2020 року у квартирі зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (ОСОБА_5) та ОСОБА_2 .

Вказані особи фактично займають та користуються наступними кімнатами:

ОСОБА_3 (мати) - кімнатою, площею 20,4 кв.м, ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) (донька) - кімнатою, площею -13,6 кв.м ОСОБА_2 (син) користується кухнею, де розташовані його ліжко та особисті речі.

Комунальні послуги у даній квартирі нараховуються на два окремі рахунки, які оформлені на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (часткова власність 27/100).

Фактично ОСОБА_4 оплачує самостійно послуги, якими користується.

Що стосується ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (ОСОБА_5) та ОСОБА_2 , то комунальні послуги сплачуються ними на один рахунок спільно.

Зазначають, що відповідач фактично займає 2/3 площі квартири своїми речами, проте комунальні послуги остання сплачує лише за 1/3 частину комунальних послуг, про що свідчать щомісячні квитанції про нарахування та квитанції про фактичну оплату послуг позивачами та відповідачем.

Фактично 63/100 частини квартири на день подання позовної заяви є неприватизованою.

Вказали, що сторони по справі не можуть дійти згоди щодо порядку користування вищевказаним житлом, а також приватизувати 63/100 площі квартири та з цього приводу вони знаходяться в конфліктних відносинах.

Зазначили, що відповідач фактично зайняла собі у користування кімнату з найбільшою площею, в той час, як її син, позивач 2, не маючи іншого вибору, у зв`язку з тим, що інші кімнати вже були зайнятими, змушений був розміститись у кухні, де влаштував собі спальне місце, там же знаходяться його особисті речі. Перебування Позивача 2 у кухні та розміщення його речей заважає нормальному співіснуванню всіх проживаючих у квартирі. Більше того, кухня не є житловою площею, а призначена для приготування та споживання їжі.

Відповідач є дуже неохайною людиною, остання зносить у квартиру та у кімнату, яку фактично займає, непотріб і створює антисанітарні умови проживання. Від дій Відповідача страждають всі, хто проживає у квартирі, оскільки сміття розноситься по всій квартирі, плодиться міль тощо. Станом на день подання цього позову кімната відповідача повністю у незадовільному стані, там дуже брудно та не можливо навіть вільно ходити по кімнаті. Більше того, слід зазначити, що відповідач настільки заповнила непотребом свою кімнату, що в ній навіть немає місця для ліжка, більше того, остання почала зносити різні непотрібні, викинуті речі інших сусідів з вулиці, якими заповнює тепер не лише свою кімнату, а й усю квартиру. Фото, що підтверджують викладене додаються до позову.

Відповідно до ст.47 ЖК України, норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 кв.м на одну особу.

Враховуючи те, що житлова площа спірної квартири становить 46,3 кв.м, середня арифметична частка кожного із 4-х - наймачів у спірній квартирі, на яких видано ордер на квартиру, має припадати по 11,57 кв.м житлової площі, проте фактично у користуванні позивача 1 перебуває 13,6 кв.м (перевищення на 2,03 кв.м ), відповідача - 20,4 кв.м (перевищення на 8,83 кв.м ), третьої особи - 12,3 кв.м (перевищення на 0,73, проте ця площа вже приватизована), а от позивач 2 взагалі немає житлової площі у своєму користуванні.

Звертають увагу, що між сторонами постійно виникають конфлікти через неправомірну поведінку відповідача та вони не мають можливості приватизувати квартиру та проживати в ній. Остання не погоджується на жодні усні пропозиції позивачів щодо розділу житлової площі для користування. У зв`язку з викладеним виникли підстави звернення до суду.

Внаслідок того, що позивача 2 у вказаній квартирі немає житлової площі, якою б він міг користуватись, останній проживає у ній час від часу.

Позивачі вважають, що доцільно буде виділити їм у спільне користування кімнату № 1 , площею 20,4 кв.м, яка наразі перебуває у користуванні відповідача, як брату і сестрі, які між собою знаходять спільну мову та можуть перебувати в одній кімнаті, не порушуючи права один одного, а тоді на кожного з них буде припадати по 10,2 кв.м житлової площі. В обмін на це, позивач 1 передасть відповідачу кімнату, площею 13,6 кв. м, якою наразі користується.

Таким чином, позивачі погоджуються з тим, що у користуванні кожного з них буде площа менша, ніж норма жилої площі встановлюється ст. 47 ЖК України (13,65 кв.м) на одну особу, а площа користування відповідача буде відносно більшою. Вважають, що визначення запропонованого ними порядку користування квартирою з урахуванням існуючого тривалого користування квартирою, незначного перевищення часток жилої площі відповідача та заниження часток позивачів, які припадають на кожного із членів сім`ї, буде відповідати інтересам сторін.

А тому, позивачі просять виділити в їх спільне користування кімнату № 1 площею 20,4 кв.м у квартирі АДРЕСА_1 , а відповідачу виділити в користування кімнату № 2 площею 13,6 кв.м за цією ж адресою, кухню, вбиральню, ванну кімнату - залишити у спільному користуванні та зобов`язати Солом`янську районну у м. Києві державну адміністрацію укласти з ними окремий договір найму на житлову кімнату № 1 площею 20,4 кв.м.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 31 серпня 2020 року та відповідно до ст.33 ЦПК України визначено склад суду.

Ухвалою суду від 4 вересня 2020 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

10 листопада 2020 року відповідач подала відзив на позов, у якому зазначила, що з позовними вимогами позивачів повністю не згодна. Та вважає, що їх вимоги є безпідставними.

З посиланням на ст.50 ЖК України звертає увагу на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не можуть мешкати в одній кімнаті. Бо вони є різної статі та їм вже виповнилось далеко за 9 років.

Також зазначає, що позивачка ОСОБА_5 перебуває у шлюбі з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться зараз в місцях позбавлення волі. Позивач ОСОБА_2 також знаходиться у шлюбі та має дитину. Разом з родиною він мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, є неможливим знаходження (проживання) в одній кімнаті двох сімей та ще й з дитиною.

Позивач ОСОБА_2 з 2007 року в спірній квартирі взагалі не мешкає. Позивачі так не довіряють один одному, що між собою не змогли визначитись: так саме з ким із них, як відповідальним наймачем, Солом`янська районна у м. Києві державна адміністрація повинна укласти договір найму, та кого із них необхідно визначити відповідальним наймачем кімнати.

У позовній заяві відповідачі вказують на те, що вони мають добрі стосунки між собою, що уможливлює їх сумісне проживання в одній кімнаті. З посиланням на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 06.03.2008 Солом`янського РУ ГУ МВС України в м.Києві від 06.03.2008р., в якій зазначено, що ОСОБА_2 зверталась до органів поліції з заявою про порушення кримінальної справи против ОСОБА_2 , з яким у неї склалися неприязні стосунки, брат ОСОБА_2 погрожував застосувати відносно неї фізичну силу, спростовує їх пояснення щодо дружніх відносин між ними .

Тобто, позивачі не мають дійсної мети за позовною заявою на мешкання разом в цій кімнаті. Явним є те, що вони переслідують зовсім іншу ціль.

Просить у позові відмовити.

16.12.2020 до суду надійшли пояснення третьої особи - Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації в яких просить розглядати справу без участі представника, винести законне та обґрунтоване рішення.

24.12.2020 до суду надійшла відповідь на відзив позивачів у якій зазначають, що право користуватись вказаною квартирою та право на приватизацію її частини мають всі учасники справи - сторони по справі, зважаючи на те, що ордер на цю квартиру було видано батьку позивачів (колишньому чоловіку відповідача) на всю сім`ю. Разом з тим, оскільки квартира трикімнатна та одна з кімнат вже приватизована третьою особою, ОСОБА_4 , сторони, яких є 3 особи можуть приватизувати лише 2 кімнати, які залишились. Поділити неприватизовану частину квартири таким чином, аби кожен зі сторін по справі міг приватизувати окрему кімнату є неможливим.

Відтак, позивачі, з огляду на те, що є братом і сестрою, а також підтримують дружні відносини, для чого й об`єднались, з метою подання позовної заяви до суду, вважають та погоджуються на те, що б проживати в одній кімнаті та приватизувати одну кімнату на двох. Зважаючи на те, що позивачі просять виділити їм одну кімнату на 2-х, то справедливим буде судове рішення про виділення кімнати більшої за розміром, а матері, відповідно, - іншу кімнату, меншу. При цьому, право відповідача на квадратні метри не будуть порушеними. Твердження відповідача про наявність конфлікту між позивачами не відповідає дійсності станом на момент розгляду даної справи, жодним доказом не підтверджується та взагалі не має жодного відношення до законних прав позивачів на приватизацію квартири.

Разом з тим, посилання відповідача на норму законодавства, згідно якої особи однієї статі не можуть проживати в одній кімнаті, якщо їм виповнилося більше 9-ти років не може застосовуватись до даних правовідносин, оскільки позивачі є повнолітніми особами та мають право приймати рішення самостійно. Більше того ст. 50 ЖК України застосовується у тих випадках, коли вирішується питання про надання житла, проте житло (квартира) була надана у користування декілька років тому, а наразі вирішується питання про її приватизацію.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.06.2024 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Оскільки справа розглядалась в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

За змістом ст.63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно положень ст. 104 ЖК України член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі; частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Норма жилої площі в встановлюється в розмірі 13,65 кв. м на одну особу.

Член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 роз`яснено, що в силу статті 104 ЖК суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житло.

Судом встановлено, що позивачі та відповідач зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 .

10.01.1995 на підставі рішення виконкому Залізничної районної Ради м. Києва ОСОБА_4 на сім`ю з чотирьох осіб: дружину ОСОБА_3 , доньку ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) та сина ОСОБА_2 було видано ордер № 029509 на зайняття трьох житлових кімнат житловою площею 46,3 кв.м в квартирі АДРЕСА_1 .

На підставі рішення виконкому Залізничної районної Ради м. Києва від 10.01.1995 року на ім`я ОСОБА_4 було відкрито окремий рахунок на вказану квартиру.

Згідно технічної характеристики, спірна квартира - посімейного, спільного заселення, розташована на 1-му поверсі 10 поверхового будинку та складається з 3-х кімнат житловою площею 46,3 кв.м у тому числі: кімната-20,4 кв.м, кімната -12,3 кв.м, кімната -13,6 кв.м.

Загальна площа квартири становить - 78,2 кв.м.

Житлова площа - 46,3 кв.м.

Також, вказана квартира має допоміжні приміщення: кухню площею11,8 кв.м, вбиральню площею 1,2 кв.м, ванну кімнату площею 3,1 кв.м, коридор площею 10,5 кв.м, кладова площею -1,6 кв.м.

Згідно розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації № 950 від 16.12.2016 та на підставі акту передачі - приймання від 30.11.2016, житловий будинок АДРЕСА_3 передано в управління ОСББ «Гай,9».

Станом на серпень 2020 року 2-а кімната, площею 12,3 кв.м приватизована ОСОБА_4 та належить йому на праві спільної часткової власності. Останній фактично у ній проживає, місце реєстрації ОСОБА_4 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, 04.04.2005 рішенням Солом`янського районного суду м. Києва по праві № 2-1652 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (ОСОБА_5) та ОСОБА_2 , третя особа Солом`янська районна у м. Києві державна адміністрація про розділ житлової площі та зміну договору найму, позов ОСОБА_4 задоволено, виділено у користування ОСОБА_4 кімнату площею 12,3 кв.м в квартирі АДРЕСА_1 , зобов`язано Солом`янську районну у м. Києві державну адміністрацію укласти з ОСОБА_4 окремий договір найму на житлову кімнату площею 12,3 кв.м в квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно Розпорядження органу приватизації Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації від 17.08.2005 № 34695, заяву ОСОБА_4 про передачу 27/100 квартири, в якій він мешкає і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 задоволено і передано частину квартири в приватну власність.

Згідно Інформаційної довідки № 192305882 від 10.12.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_4 є власником 27/100 квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00).

Станом на серпень 2020 року у квартирі зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (ОСОБА_5) та ОСОБА_2 .

Позивачі зазначають, що ОСОБА_3 (мати) користується кімнатою, площею 20,4 кв.м, ОСОБА_5 (ОСОБА_5) (донька) - кімнатою, площею -13,6 кв.м ОСОБА_2 (син) користується кухнею, де розташовані його ліжко та особисті речі.

Відповідачка, натомість вказує, що син не користується вказаною квартирою, проживає за іншою адресою та має у власності інше майно.

Комунальні послуги у даній квартирі нараховуються на два окремі рахунки, які оформлені на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (часткова власність 27/100).

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами існує давня конфліктна ситуація, у тому числі і з приводу користування спірною квартирою.

Так, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01.11.2021 у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСББ «Гай,9», ОСОБА_5 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено.

Вказаним рішенням встановлено неможливість належного проживання позивача ОСОБА_2 у спірній квартирі, що пов`язане саме з занедбаністю квартири відповідачкою та створення нею неможливих умов для проживання іншим особам, що зареєстровані за спірною адресою.

Також, як вбачається з наданих фото, що знаходяться в матеріалах справи, одна із кімнат повністю захаращена речами, як стверджують у позові позивачі, це кімната площею 20,4 кв.м та яку займає відповідачка. Дану інформацію відповідачка не спростувала.

Позивачі, звертаючись до суду з позовом просять надати їм у користування кімнату 20,4 кв.м погоджуючись на спільне проживання у одній кімнаті.

Відповідачка у відзиві посилається на порушення, у такому випадку, ст.50 ЖК України, що при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя.

Встановлено, що позивачі є рідними братом та сестрою, позивачка доводиться їм матір`ю.

Так, матеріали справи містять звернення позивачів до відповідачки з пропозицією приватизації спірної квартири та передачі їй у користування кімнати 13,6 кв.м, залишивши у їх користуванні кімнату 20,4 кв.м.

Будь-яких пропозицій від відповідача, на вказане звернення, матеріали справи не містять .

Суд зазначає, що у всякому випадку спір між сторонами повинен бути вирішений, а порушене право захищене.

Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 506/450/19 від 14 липня 2021 року, для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

У постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1512цс16 ( в контексті захисту порушеного права ) зазначено, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Тобто, захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права особи.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Відповідно статті 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Аналогічні положення містяться у статтях 76, 80 ЦПК України.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині другій статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які

за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Так, судом досліджено усі надані стороною позивача докази.

Як встановлено вище у спірній квартирі АДРЕСА_4 є приватизовані ОСОБА_4.. інша частина квартири, що знаходиться у користуванні сторін є неприватизованою, позивачі зазначають, що також мають право на приватизацію та користування квартирою, однак не мають згоди відповідачки, яка окрім того зайняла більшу кімнату, що порушує їх житлові права.

Аналізуючи вищевикладене, враховуючи, що згоди щодо користування спільною квартирою між сторонами не досягнуто, що підтверджено ОСОБА_3 у відзиві, та відповідач чинить позивачам перешкоди у користуванні квартирою, суд вважає, що права позивачів порушуються відповідачкою та підлягають захисту та є підстави для встановлення порядку, користування шляхом виділення їм у користування кімнати, площею 20,4 кв.м у квартирі АДРЕСА_1 , а інші приміщення: коридор розміром 10,5 кв.м.; кухню - 11,8 кв.м.; ванну кімнату - 3,1 кв.м; вбиральню 1,2 кв.м залишити в спільному користуванні сторін.

Посилання відповідачки на ст. 50 ЖК України, як на підставу для відмови у позові, не заслуговує на увагу, з врахуванням правовідносин, що склалися між сторонами.

Що стосується позовної вимоги про зміну договору найму та зобов`язання Солом`янську районну в м. Києві державну адміністрацію укласти з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 окремий договір найму на житлову кімнату, площею 20,4 кв.м у квартирі АДРЕСА_1 суд зазначає наступне.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та її розгляду).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

Позивачі у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляли.

Так, позивачі, звертаючись з позовом до ОСОБА_3 просять зобов`язати третю особу- Солом`янську районну у м. Києві державну адміністрацію укласти з ними окремий договір найму.

Вимоги в частині зобов`язання Солом`янської районної державної адміністрації в м. Києві укласти з позивачами окремий договір найму на ізольовану кімнату площею 20,4 м2 в квартирі АДРЕСА_1 , задоволенню не підлягають, оскільки у цій справі Солом`янська районна державна адміністрація в м. Києві залучена як третя особа (а не відповідач), проте суд не вправі зобов`язувати третю особу до вчинення певних дій.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача .

Керуючись ст.ст.9, 61, 63, 64, 65, 100 ЖК України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Виділити в користування ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ) кімнату площею 20,4 кв.м у квартирі АДРЕСА_1 .

Інші приміщення: коридор розміром 10,5 кв.м.; кухню - 11,8 кв.м.; ванну кімнату - 3,1 кв.м; вбиральню 1,2 кв.м залишити в спільному користуванні сторін.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І.А. Усатова