Житомирський апеляційний суд
Справа №285/7897/23 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Павицької Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №285/7897/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Мозгового В.Б.

встановив:

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором №Р25.21535.004121289 у розмірі 33 531,49 грн. та кредитним договором №01714-03/2020 в розмірі 19 320 грн., а всього 52 851,49 грн.

На обґрунтування позову вказував, що 19.07.2018 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Р25.21535.004121289.

07.07.2018 року між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено договір факторингу №№07072023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №Р25.21535.004121289 від 19.07.2018 року, перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Згідно п. 2.1 договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених вищезазначеним договором.

Станом на день пред`явлення даного позову до суду відповідачем не виконано взятих на себе зобов`язань згідно з кредитним договором №Р25.21535.004121289, остання має непогашену заборгованості у розмірі 33 531,49 грн. з яких: 11 368,74 грн. - заборгованості за основним боргом, 469,17 грн. - заборгованість за відсотками, 21 693,85 грн. - заборгованість за комісіями.

Крім того, 11.03.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Інвеструм» (далі - ТОВ «ФК «Інвестум») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №01714-03/2020.

Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.7 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін.

11.05.2021 року між ТОВ «ФК «Інвестум» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №21052021, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «Інвестум» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ ТОВ «ФК «Інвестум» права вимоги до боржників, вказаним у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №21052021 від 11.05.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 19 320 грн., з яких: 7 000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 12 320 грн. - заборгованість за відсотками.

Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 березня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором №Р25.21535.004121289 у розмірі 11 837,64 грн. (з яких: 11 368,47 грн. - заборгованість за основним боргом; 469,17 грн. - заборгованість за відсотками) та за кредитним договором №01714-03/2020 в розмірі 19 320 грн. (з яких: 7 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 12 320 грн. - заборгованість за відсотками), а всього 31 157, 64 грн. В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по комісії в розмірі 21 693,00 грн. відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись незаконність, необґрунтованість та неврахування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що вона погоджується із висновком суду щодо нікчемності пунктів договору, які містять умови сплачувати щомісячну комісію за обслуговування кредиту. Але, районним судом, з незрозумілих причин не було звернуто увагу на той факт, що відповідачем здійснювалась оплата такої комісії. Як вбачається із поданої позивачем виписки по рахунку, відповідачем сплачено на користь банку 38 646,04 грн. комісії за обслуговування кредиту. Вважає, що такі сплати повинні бути зараховані в рахунок погашення тіла кредиту та відсотків, а тому у відповідача відсутня заборгованість перед АТ «Ідея Банк», і відповідно перед ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Окрім того, у матеріалах справи відсутні докази укладення кредитного договору в електронній формі, а саме: оферта на укладення кредитного договору, акцепт оферти на укладення кредитного договору, відсутня інформація щодо того, чи проходила особа яка нібито укладала кредитний договір ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи, яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник, при укладанні договору. Отже, матеріали справи взагалі не містять жодного доказу, що нібито укладення договору від 11.03.2020 року №01714-03/2020 відбувалось в порядку визначеному чинним законодавством.

Зазначає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. А це означає, що навіть якщо такий договір підписаний сторонами, але кошти (речі) позичальникові не надані, такий договір є неукладеним. Тільки фінансовий документ про отримання коштів є умовою його укладення, а значить і правових наслідків для позичальника. Належними доказами, які підтверджують перерахування відповідачу певної суми від ТОВ «ФК «Інвеструм» можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Також звертає увагу на пропуск позивачем строків позовної давності за кредитним договором №01714-03/2020 від 11.03.2020 року.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що строк позовної давності починає відраховуватися з моменту відступлення прав вимог, а саме після підписання договору факторингу №21052021, адже тільки з цього моменту позивач довідався про порушення відповідачем кредитних зобов`язань. Відтак позивач, звернувшись до суду у грудні 2023 року, застосував заходи щодо захисту своїх прав в межах строків позовної давності. Тобто підстави вважати, що строк пред`явлення позовних вимог був пропущений відсутні.

Вказує, що кредитний договір №Р25.21535.004121289 від 19.07.2018 року містить інформацію, як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, окрім того містить всі істотні умови передбачені законодавством України, відповідач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, в тому числі з розміром комісії та розміром страхового платежу, що підтверджується його підписом в договорах. Відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому прийняв надані кредитором кредитні кошти та не скористався своїм законним правом відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» про відмову отримання кредиту.

До матеріалів справи позивачем було долучено Довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором №P25.21535.004121289 від 19.07.2018 року та Виписку по кредиту за період з 19.07.2018 року по 07.07.2023 року. Довідка-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором є офіційним документом, який розроблений, виданий, оформлений первісним кредитором - АТ «Ідея Банк», та є таким що підтверджує кредитну заборгованість відповідача. Виписки по рахунку № НОМЕР_1 за період з 19.07.2018 року по 07.07.2023 року є первинним бухгалтерським документом відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного Банку України від 18.06.2003 року №254.

Додає, що кредитний договір №01714-03/2020 від 11 березня 2020 року був підписаний апелянтом за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором №W16608 на номер мобільного телефону, вказаний ним при укладанні кредитного договору, одноразовий персональний ідентифікатор було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі, після чого відповідач натиснув кнопку «ТАК», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Вищевказаний електронний договір укладений сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій договір між сторонами не був би укладений. Тобто, для укладання кредитного договору №01714-03/2020 від 11 березня 2020 року, апелянтом вчинено ряд дій без здійснення яких договір був би не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладання вказаного договору в електронній формі.

Наголошує, що вищезазначені договори укладені з ОСОБА_1 в судовому порядку не були розірвані. Крім того, вказані договори у відповідності до вимог чинного законодавства недійсними не визнані, тобто в силу ст. 204 Цивільного кодексу України діє презумпція правомірності правочину.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та їх вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 19.07.2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Р25.21535.004121289, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 38 403,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит та повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору (а.с.7,8).

Відповідно до п.1.2 договору банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 48 місяців, датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника, вказаний у п.1.7 договору.

За користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 1,99% річних від залишкової суми кредиту (п.1.3 договору).

До кредитного договору №Р25.21535.004121289 від 19.07.2018 року додано паспорт споживчого кредиту, який підписаний позичальником - ОСОБА_1 та графік щомісячних платежів за кредитним договором (а.с.9-10).

На виконання вказаного договору АТ «Ідея Банк» перерахувало відповідачці кредитні кошти, що підтверджується ордером-розпорядженням №1 про видачу кредиту від 19.07.2018 р. (а.с.14)

07.07.2018 року між АТ «Ідея Банк» (клієнт) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) укладено договір факторингу №07072023, відповідно до умов якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених вищезазначеним договором.

Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в Реєстрі боржників, що підписується сторонами, у паперовому вигляді в день укладання цього договору та надсилається клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладання цього договору. Реєстр боржників після належного його підписання сторонами вважається невід`ємною частиною цього договору (п.2.2.)

Із Витягу з реєстру боржників від 07.07.2023 року вбачається передача фактору ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №Р25.21535.004121289 в розмірі 33 531,49 грн.

Зобов`язання за договором ОСОБА_1 належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 19 320,00 грн. та складається: із заборгованості за основним боргом - 11368,47 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом - 469,17,00 грн., заборгованості за комісіями - 21 693,85 грн.

Також 11.03.2020 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №01714-03/2020, згідно умов якого відповідачу надано кредит в розмірі 7 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 20 днів, тобто до 30.03.2020 року (а.с.25,26).

Відповідно до п.1.3 вказаного договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 584,0% (процентів) річних від суми кредиту з розрахунку 1,60% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована.

ТОВ «ФК «Інвеструм» має право вимагати від клієнта повернення кредиту та сплати процентів у повному обсязі, а також виконання всіх інших зобов`язань за цим договором і додатками до нього (п.п.3.1.1. п.3.1.). Клієнт зобов`язаний своєчасно повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом (п.п.3.4.2. п.3.4.).

До договору №01714-03/2020додано Графік розрахунків та орієнтована сукупна вартість кредиту, який є невід`ємною частиною основного договору.

Вказаний договір про надання фінансового кредиту та додаток до нього підписаний ОСОБА_1 її електронним підписом W16608.

11.05.2021 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «ФК «Інвеструм» (клієнт) було укладено договір факторингу №21052021. Відповідно до умов даного договору фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, суми грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.

Із Витягу з реєстру боржників від 21.05.2021 року вбачається передача фактору ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту№01714-03/2020 в розмірі 19 320,00 грн.

Зобов`язання за договором ОСОБА_1 належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 19 320,00 грн., а саме: заборгованість за основним боргом - 7 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом - 12 320,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги за кредитним договором №Р25.21535.004121289 в частині стягнення заборгованості у розмірі 11 837,64 грн., та відмовляючи у стягненні заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями в сумі 21 693,85 грн., суд виходив із того, що частина заборгованості по кредитному договору №Р25.21535.004121289 нарахована за умовами договору, які є нікчемними, а тому вказана заборгованість не підлягає стягненню, а саме заборгованість в сумі 21 693,85 грн., що відповідає заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями, які відповідно до паспорту споживчого кредиту включають в себе виключно плату за обслуговування кредиту.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про нікчемність умов кредитного договору №Р25.21535.004121289 в частині обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором з огляду на наступне.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 1.4 кредитного договору від 19.07.2018 року позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Із паспорту споживчого кредиту вбачається, що плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,65% щомісячно від початкової суми кредиту.

Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься й у пункті 6 кредитного договору, а саме у графіку щомісячних платежів.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року в справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року в справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22), які підтримала Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2023 року в справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22).

З урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 встановлено щомісячну плату за послуги банку, яка за законом повинні надаватись безоплатно, а тому умови кредитного договору в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту в розмірі 2,65% від початкової суми кредиту є нікчемними в силу закону, є правильними та обґрунтованими.

Однак, колегія суддів не може погодитися із висновком суду про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором №Р25.21535.004121289 у розмірі 11 837,64 грн., а саме за 11 368,47 грн. - заборгованості за основним боргом та 469,17 грн. - заборгованості за комісіями.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором №Р25.21535.004121289 від 19.07.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 було сплачено в рахунок погашення плати за обслуговування кредиту - 38 682,46 грн. (а.с.78-83).

У свою чергу, вищевказані грошові кошти мають бути зараховані в рахунок погашення суми основного боргу та відсотків за користування кредитними коштами, оскільки умови кредитного договору в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту в розмірі 2,65% від початкової суми кредиту, є нікчемними.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність заборгованості у ОСОБА_1 за кредитним договором №Р25.21535.004121289 від 19.07.2018 року у розмірі 11 837,64 грн., а саме за 11 368,47 грн. - заборгованості за основним боргом та 469,17 грн. - заборгованості за комісіями.

Задовольняючи повністю позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №01714-03/2020 від 11.03.2020 року, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач прийняла умови та правила надання банківських послуг, кредитний договір був підписаний електронним цифровим підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора, що є однією із форм укладення кредитного договору. Зобов`язання за договором ОСОБА_1 належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 19 320,00 грн., а саме: заборгованість за основним боргом - 7 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом - 12 320,00 грн. Відповідачем розмір заборгованості по кредитному договору №01714-03/2020 не спростований.

Колегія суддів не в повній мірі може погодитися із таким висновком суду, виходячи із наступного.

За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність договору про надання фінансового кредиту №01714-03/2020 від 11.03.2020 року між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаними договорами за договорами відступлення прав вимоги.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання фінансового кредиту №01714-03/2020 від 11.03.2020 року. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

11.03.2020 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір про надання фінансового кредиту №01714-03/2020, на виконання якого ТОВ «ФК «Інвеструм» перерахувало на банківській рахунок відповідача кредитні кошти в розмірі 7 000,00 грн., які остання зобов`язувалася повернути через 20 днів і сплатити проценти за користування коштами в розмірі 1,60% на добу.

Після закінчення строків, визначених у договорі про надання фінансового кредиту, ОСОБА_1 не повернула грошові кошти та не сплатила проценти за користування ними.

У подальшому ТОВ «ФК «Інвеструм» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до ОСОБА_1 договором про надання фінансового кредиту №01714-03/2020.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання договором про надання фінансового кредиту №01714-03/2020, а тому з неї на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» слід стягнути заборгованість.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не укладала з ТОВ «ФК «Інвеструм» договір про надання фінансового кредиту №01714-03/2020, не отримувала коштів від даної фінансової компанії колегія суддів до уваги не приймає, оскільки належних і допустимих на доказів на підтвердження даних обставин відповідачем суду не надано.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з розміром нарахованих відсотків за користування кредитними коштами за договором про надання фінансового кредиту №01714-03/2020 від 11.03.2020 року в розмірі 12 320,30 грн., виходячи з наступного.

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

За умовами договору про надання фінансового кредиту №01714-03/2020 від 11.03.2020 року сторони встановили строк кредитування 20 днів, тобто до 30 березня 2020 року, включаючи дату отримання та повернення позики.

Суд першої інстанції помилково не звернув увагу на вказані обставини та неправомірно погодився із заявленим у позовній заяві розміром заборгованості, який ТОВ «ФК «ЄАПБ» обчислило на день набуття ним права вимоги за договором позики (21 травня 2021 року).

Як встановлено судом, строк кредитування був погоджений сторонами та становив 20 днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять.

Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов договору становить 2 240,00 грн. за період з 11 березня 2020 року по 30 березня 2020 року, виходячи з розрахунку: 7 000 грн. (тіло кредиту) х 1,60% (базова відсоткова ставка) х 20 день (строк кредитування).

Враховуючи ту обставину, що суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 повернула кредитні кошти, отримані нею на підставі вказаного договору про надання фінансового кредиту №01714-03/2020, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 9 240,00 грн., яка складається із суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 000,00 грн. та суми заборгованості за відсотками в розмірі 2 240,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №01714-03/2020 від 11.03.2020 рокує необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).

Якщо строк позовної давності закінчувався після набрання чинності вказаним Законом, строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжилися на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.

Враховуючи, що строк позовної давності розпочався у спірних правовідносинах з 31 березня 2020 року, тобто наступного дня після закінчення строку кредитування за договором про надання фінансового кредиту №01714-03/2020 від 11.03.2020 року, проте з березня 2020 року по липень 2023 року на території України діяв карантин, на час дії якого строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжилися, станом на день звернення позивача до суду з даним позовом (грудень 2023) позовна давність у спірних правовідносинах щодо стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №01714-03/2020 від 11.03.2020 року не пропущена.

Таким чином, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог з вищевказаних підстав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подачу позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 684,00 грн., за подачу відповідачем апеляційної скарги - 4 026,00 грн., а тому з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог (17,5%) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 469,70 грн., а з позивача на користь відповідача 3 321,45 грн. (82,5%).

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, місцезнаходження: вул. Симони Петлюри, 30, м. Київ, 01032) суму заборгованості за кредитним договором №01714-03/2020 від 11.03.2020 року в розмірі 9 240,00 грн., яка складається із суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 000,00 грн. та суми заборгованості за відсотками в розмірі 2 240,00 грн., а також судовий збір в розмірі 469,70 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 321,45 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 червня 2024 року.

Головуючий Судді