Номер провадження: 22-ц/813/2775/24
Головуючий у першій інстанції Сегеда О.М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Сегеда О.М. 20 вересня 2023 року у м. Одеса, -

встановила:

У червні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 21 березня 2014 року відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 21 березня 2014 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на підставі якої останньому було відкрито картковий рахунок та надано у користування кредитну картку.

Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит, у встановленому договором розмірі.

Оскільки відповідач ухилявся від належного виконання взятих на себе зобов`язань, встановлених кредитним договором, Банк просив суд стягнути з останнього суму заборгованості за кредитним договором б/н від 21 березня 2014 року станом на 22 травня 2023 року у розмірі 78945,39 грн., яка складається з: 66099,40 грн. заборгованість за кредитом; 12845,99 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором 78945,39 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Так, на думку апелянта, оскільки витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», наявний у матеріалах справи, не містить підпису позивача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21 березня 2014 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п.п. 1-3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для часткового скасування судового рішення та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 березня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 21 березня 2014 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на підставі якої останньому було відкрито картковий рахунок та надано у користування кредитну картку (а.с. 26, 27-30, 31-63).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я відповідача, вбачається, що початковий розмір кредитного ліміту було встановлено в сумі 2900,00 грн., який в подальшому було змінено на 73150,00 грн. (а.с. 15).

З доданої банком довідки вбачається, що за період з березня 2014 року по квітень 2020 року відповідачу були видані кредитні картки, остання строком дії до останнього дня 03/24 (а.с. 16).

Факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджується банківською випискою по рахунку останнього за договором б/н від 21 березня 2014 року (а.с. 17-25).

Згідно з наданим банком розрахунком, через невиконання зобов`язань за договором б/н від 21 березня 2014 року, станом на 22 травня 2023 року у відповідача утворилась заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі в розмірі 78945,39 грн., яка складається з: 66099,40 грн. заборгованість за кредитом; 12845,99 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с. 6-14).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а ч. 1 ст. 1049 вказаного Кодексу встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановлених договором.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором б/н від 21 вересня 2017 року виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, що підтверджується випискою по картковим рахункам, відкритим на ім`я відповідача.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За приписом ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов.

Статтею 525 ЦК?заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Колегія суддів приймає до уваги, що Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не містить даних про отримання відповідачем суми кредиту.

Однак, однак вказана сума зазначена у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, згідно якої відповідачу 21 березня 2014 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 2900 грн., який цього ж дня був зменшений до цієї ж суми 2900 грн., а у наступному неодноразово збільшувався та зменшувався, що також підтверджується випискою за договором б/н від 21 березня 2014 року (а.с. 17-25).

Таким чином, зі вказаних доказів вбачається, що 21 березня 2014 року ОСОБА_1 з АТ КБ «ПриватБанк» дійсно був укладений кредитний договір б/н, згідно якого останній отримав суму кредиту у розмірі 2900 грн., яка у наступному збільшувалась та зменшувалась банком, крім того, ОСОБА_1 тривалий час користувався кредитними коштами, що не заперечується відповідачем, на підставі чого колегія суддів вважає доведеними вимоги банку про стягнення з відповідача тіла кредиту в сумі 66099,40 грн.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у?ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до?ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до?ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 1?ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частинами 1, 2?ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до?ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Колегія суддів зазначає, що у заяві позичальника від 21 березня 2014 року процентна ставка не зазначена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути таку його складову, як заборгованість за нарахованими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного?договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

В заяві-анкеті, яку підписав відповідач, не зазначено розмір відсотків та інших умов отримання кредиту.

Паспорт споживчого кредиту, доданий Банком до позовної заяви, є неналежним доказом у справі, оскільки цей Паспорт підписаний ОСОБА_1 24 січня 2022 року, а отже, не може бути підтвердженням ознайомлення відповідача із розміром та порядком сплати процентів за користування кредитними коштами станом на день укладення кредитного договору - 21 березня 2014 року.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, колегія суддів доходить до висновку, що надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що стороною позивача не доведено, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка передбачала сплату процентів за користування кредитними коштами.

У даному випадку, договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»)

Згідно?з п. 22 ч. 1?ст. 1 цього Закону?споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту?та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримано вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 вказаного Закону?про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Крім цього, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема ст. ст. 625,?1048 ЦК України, Банк не пред`явив.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог банку в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 12845,99 грн.

Вказане узгоджується із правовою позицією, висловленою 03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

При вищевказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повному обсязі визначився із юридичною природою спірних правовідносин і законом, що їх регулює, у зв`язку із чим рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2023 року підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 12845,99 грн. із ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2023 року - скасувати в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Постановити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 12845,99 гривень - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п .2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе