КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Ламбуцька Т.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Редевич О.М. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Укрзалізниця" про визнання наказу про звільнення незаконним, його скасування, поновлення на роботі, внесення записів до трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до акціонерного товариства «Укрзалізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») про визнання наказів про звільнення незаконними, їх скасування, поновлення на роботі, внесення записів до трудових книжок, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30.11.2022 позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця», про визнання наказів про звільнення незаконними, їх скасування, поновлення на роботі, внесення записів до трудових книжок, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - роз`єднано. Виділено в окреме провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» про визнання наказів про звільнення незаконними, їх скасування, поновлення на роботі, внесення записів до трудових книжок, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовано тим, що 15.03.2021 між ним та АТ «Українська залізниця» в особі виконуючого обов`язки члена правління ОСОБА_4 та директора департаменту розвитку персоналу та кадрової політики ОСОБА_5 , які діяли на підставі довіреності від 16.01.2021 №Ц/3-55/12-21 та від 04.02.2021 Ц/6-55/43-21, відповідно, було укладено строковий трудовий договір №157-2021, згідно якого його з 16.03.2021 до 17.03.2022 було прийнято на посаду менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Українська залізниця» зі строком випробування на три місяці.

На підставі зазначеного договору, цього ж дня, відповідачем видано наказ №612/OC про прийняття його на роботу з 16.03.2021 по 17.03.2022, з яким його ознайомлено 16.03.2021.

Проте, як з`ясувалось у подальшому, посадовими особами АТ «Українська залізниця» ОСОБА_1 завідомо було прийнято на роботу до структурного підрозділу Офісу з безпеки, якого не було визначено в структурі Офісу з безпеки, згідно з Положенням про Офіс з безпеки (затвердженого рішенням правління від 20.11.2020 (протокол №Ц-45/106 Ком.т.), в якому відсутні Положення про його діяльність та посадові інструкції його працівників.

Позивач повідомив, що всупереч зазначеним вимогам укладеного договору, до початку роботи, роботодавець не ознайомив його, як працівника, ні з відповідною посадовою інструкцією, ні з положенням про структурний підрозділ, не роз`яснив його права та обов`язки.

Відповідно до Наказу від 29.04.2021 №03/57 Філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Українська залізниця» - «Про утворення комісії щодо комплексної перевірки здоровпунктів розташованих у містах Києві, Харкові, Дніпрі, Львові, Одесі» утворено комісію, до складу якої їх було включено рішенням в.о. директора Офісу з безпеки ОСОБА_6 .

При цьому, у переліку питань (дотримання безпечних умов праці; запобігання економічним та корупційним правопорушенням; оцінювання стану кіберзахисту та аудиту інформаційної безпеки тощо), за якими мала проводитись перевірка, питання віднесені до компетенції відділу внутрішньої безпеки роботодавцем не були визначені, про що позивачем було своєчасно поінформовано доповідною запискою на ім`я того ж в.о. директора Офісу з безпеки ОСОБА_6 .

Однак, попри триваюче свідоме порушення вимог Договору (працівник призначається відповідальним за напрям діяльності визначений посадовою інструкцією, положенням про структурний підрозділ), відсутності у нього навіть службового посвідчення особи, 11.05.2021, за ініціативи в.о. директора Офісу з безпеки ОСОБА_6 , було видано наказ № Ц-59/1306 про відрядження позивача, за підписом директора з інженерно - технічного забезпечення АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_7 (яка на думку позивача, ніякого відношення до Офісу з безпеки, на дату видання цього наказу, не мала), з метою примусити виконати роботу, яка не обумовлена договором (копія міститься в матеріалах справи).

Таким чином, позивач вбачає в діях роботодавця ігнорування трудового законодавства, недотримання письмової угоди у вигляді договору з працівниками, а також порушення ст. 43 Конституції України.

Незважаючи на доповідну записку, на адресу керівництва АТ «Українська залізниця» від 07.05.2021, замість об`єктивного реагування, 18.05.2021 посадові особи, а саме в.о. директора Офісу з безпеки ОСОБА_6 , в.о. члена правління ОСОБА_4 та в.о. Голови правління ОСОБА_8 ініціювали та затвердили наказ № 4 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани.

07.06.2021 без надання будь-яких пояснень щодо підстав, позивача було ознайомлено із повідомленням №ЦПК-42 про звільнення за результатами випробовування.

У подальшому, 10.06.2021 позивача було ознайомлено із наказом №1441/ос про звільнення з 10.06.2021 за п.11 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із встановленням невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі протягом строку випробовування.

На підставі вищенаведеного, позивач вважає, що притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення доган та звільнення з роботи є незаконним, таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки фактичних підстав для дисциплінарного покарання та звільнення позивача у роботодавця не було.

У зв`язку з цим, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Українська залізниця» №1441/ос від 08.06.2021 про звільнення ОСОБА_1 ; поновити його на посаді, згідно з трудовим договором від 15.03.2021, про що внести відповідні записи до трудової книжки; виплатити середній заробіток ОСОБА_1 за весь час вимушеного прогулу по дату винесення судового рішення, на картку Ощадбанку; виплатити компенсацію за моральну шкоду у розмірі 150000,00 грн; стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2270,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13500,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16.11.2023 у задоволенні позову відмовлено (т. 2, а.с. 111-115).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством України не визначений порядок встановлення невідповідності працівника займаній посаді та виконуваній роботі, а вирішення питання відповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі є правом роботодавця, який приймає таке рішення за наслідками роботи працівника в період строку випробування.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було досліджено та враховано наступних обставин в їх сукупності:

- обставини невиконання роботодавцем договірних зобов`язань шляхом залишення ним без відповіді/ігноруванні чисельних доповідних записок позивача, які належним чином були надані в канцелярію роботодавця;

- розпочати випробування професійних та ділових якостей позивача роботодавець мав з першого дня виходу на роботу, як це і передбачено трудовим законодавством, а саме з 16.03.2021. Однак, видане це завдання було 06.04.2021 року, тобто на 21-й день після першого виходу позивача на роботу;

- роботодавець свідомо визначив позивачу саме таке завдання, яке він явно не міг виконати через об`єктивні причини, про що роботодавцю в особі ОСОБА_6 заздалегідь було відомо;

- позивача не було забезпечено комп'ютеризованим робочим місцем з підключенням до системи корпоративного електронного документообігу, стаціонарним телефонним зв'язком та службовим посвідченням;

- позивача було в протиправний спосіб притягнуто до дисциплінарної відповідальності, оскільки роботодавцем не було доведено суб`єктивної сторони проступку - вини працівника, а також об`єктивної сторони проступку - протиправної поведінки, шкідливих наслідків діяння і причинного зв`язку між ними;

- роботодавець звільнив позивача через 28 днів після ліквідації його посади, а саме 10.06.2021 за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (виявлення невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі), так і не поставивши до відома позивача, що його посада була ліквідована ще 13.05.2021;

За вказаних обставин, вважає, що суд першої інстанції, у порушення вимог ст.ст. 89, 95, 229 та 263 ЦПК України, не забезпечив всебічне, повне, об`єктивне та безпосереднє дослідження наявних у справі доказів, проігноровано факти грубого порушення роботодавцем приписів Конституції України, Кодексу законів про працю, вимог нормативно-правових актів в сфері трудових прав та обов`язків, а також залишено поза увагою чисельні письмові докази, надані позивачем, зокрема: трудовий договір, подання, доповідні записки, відомчі накази, листи, положення, протоколи, повідомлення тощо (т. 2, а.с. 117-132).

Позивач у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав її необгрунтованості та безпідставності.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом АТ «Укрзалізниця» №612/ос від 15.03.2021 про прийняття на роботу ОСОБА_1 призначено на посаду менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця» на умовах письмового трудового договору на строк з 16.03.2021 до 17.03.2022 зі строком випробовування до 15.06.2021.

У своїй заяві від 09.03.2021 ОСОБА_1 просив призначити його на посаду менеджера відділу внутрішньої безпеки Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця» на умовах трудового договору у письмовій формі строком з 16.03.2021 до 17.03.2022 включно у зв`язку із обставинами особистого характеру зі строком випробовування три місяці та повідомив, що він не належить до категорії осіб, з якими відповідно до ст. 26 КЗпП України не встановлюється строк випробування.

06.04.2021 ОСОБА_1 були надані завдання на період строку випробовування, які полягали в успішному проходженні курсів на порталі розвитку знань «Кодекс етики», «Політика запобігання та протидії корупції АТ «Укрзалізниця», наданні пропозицій щодо створення автоматизованої аналітичної бази перевірки кандидатів на заміщення вакантних посад (накопичення, систематизація інформації), розробленні та наданні на затвердження проєкту Положення про відділ внутрішньої безпеки Офісу з безпеки, виконанні окремих доручень керівництва Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця».

06.04.2021 ОСОБА_1 ознайомився з переліком завдань і методикою оцінки виконання завдань, що підтверджується його підписом на документі «завдання працівнику на період строку випробування 16.03.2021 - 15.06.2021». Під час ознайомлення із завданням ОСОБА_1 не заявив жодних зауважень чи заперечень, тобто цілком з ними погодився.

Відповідно до цього переліку під час строку випробування ОСОБА_1 були надані завдання на період строку випробування, які полягали в успішному проходженні курсів на порталі розвитку знань: «Кодекс етики», «Політика запобігання та протидії корупції АТ «Укрзалізниця», наданні пропозицій щодо створення автоматизованої аналітичної бази перевірки кандидатів на заміщення вакантних посад (накопичення, систематизація інформації), розробленні та наданні на затвердження проєкту Положення про відділ внутрішньої безпеки Офісу з безпеки, виконанні окремих доручень керівництва Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця».

13.04.2021 ОСОБА_1 виконано п.1 завдання в частині успішного проходження курсів на порталі знань: «Кодекс етики», «Політика, запобігання та протидії корупції АТ «Укрзалізниця».

В рамках окремого доручення, передбаченого п. 4 завдання, керівництвом Офісу з безпеки ОСОБА_1 поставлено завдання здійснити відрядження з 11.05.2021 до м. Ніжин, м. Хмельницький, м. Хутір-Михайлівський на строк три днів з метою проведення перевірки здоровпунктів (пунктів охорони здоров`я) при Клінічних лікарнях на залізничному транспорті філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Укрзалізниця» з питань, що відносяться до компетенції Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця». 11.05.2021 видано відповідний наказ. «Ц-59/1306 про відрядження ОСОБА_1 та ознайомлено його під особистий підпис.

Проте, ОСОБА_1 без поважних причин відмовився виконувати наказ АТ «Укрзалізниця» та у службове відрядження не відбув. У зв`язку із чим ОСОБА_1 наказом АТ «Укрзалізниця» від 18.05.2021 №4 оголошено догану.

Актом про стан виконання завдання працівнику на період строку випробування від 01.06.2021 встановлено, що станом на 01.06.2021 менеджером відділу внутрішньої безпеки ОСОБА_1 відповідно до отриманого під підпис завдання працівнику на період строку випробування з 16.03.2021 по 15.06.2021 в Автоматизованій системі електронного документообігу Лотус-Нотес (СКЕДО) та Журналі обліку документів та видань з грифом «Конфіденційна інформація» (номенклатурний номер ЦЦБ-27/КГ) не зареєстровано жодного документального матеріалу за тематикою доручених завдань.

Тобто, ОСОБА_1 було виконано лише одне з чотирьох завдань, наданих йому на строк випробування.

07.06.2021 ОСОБА_1 було вручено повідомлення про звільнення за результатами випробування, в якому ОСОБА_1 повідомляється про встановлення невідповідності його займаній посаді під час строку випробування і його звільнення на підставі п. 11 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

3гідно наказу №l441/ос від 08.06.2021 про припинення трудового договору ОСОБА_1 звільнено 10.06.2021 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Отже, позивача було письмово повідомлено про звільнення за результатами випробування за три дні та звільнено з роботи протягом строку випробування.

Так, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 22.01.2020 у справі № 823/3540/14, у період випробувального терміну роботодавець з`ясовує професійні та ділові якості працівника, його здатності виконувати якісно і сумлінно свої обов`язки за трудовим договором. У разі якщо роботодавець в період випробування працівника прийде до негативного висновку щодо відповідності працівника роботі, яка йому доручається, він має право розірвати з працівником трудовий договір з причини незадовільного результату випробування. Прийняти таке рішення роботодавець має право в будь-який час протягом іспитового строку, в тому числі не чекаючи дня закінчення цього строку.

При цьому, роботодавцеві надано право самостійно визначати, чи відповідає працівник роботі, на яку його прийнято. Висновок роботодавця про невідповідність працівника роботі має бути обґрунтованим і документально підтвердженим.

У свою чергу, відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач не спростовував той факт, що надані йому завдання він не виконав. Натомість, він лише посилався на причини такого невиконання, що свідчить про його неналежне ставлення до виконання роботи.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що роботодавцем АТ «Укрзалізниця» йому не було роз`яснено його посадові права та обов`язки, а також, що йому чинили перешкоди у виконанні його посадових обов`язків, оскільки вони не підтверджені належними доказами та не спростовують того, що позивач не вживав вичерпних заходів, спрямованих на належне виконання поставлених йому роботодавцем завдань.

Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на те, що його не було ознайомлено з посадовою інструкцією під час прийняття на роботу, як на підставу для визнання незаконними його звільнення, оскільки ця обставина не впливає на законність оскаржуваного наказу про припинення трудового договору з огляду на те, що матеріалами справи підтверджується, що завдання, які були поставлені позивачу, належать до функцій структурного підрозділу, в якому він працював та стосувались обов`язків, які він мав виконувати та за які отримував заробітну плату.

Таким чином, встановивши, що виключно АТ "Укрзалізниця", як роботодавець, мало право прийняти рішення щодо відповідності чи невідповідності працівника ОСОБА_1 роботі, яка йому доручалась, а позивачем не спростовано того факту, що надані йому завдання він виконав належним чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання незаконним й скасування наказу АТ «Українська залізниця» №1441/ос від 08.06.2021 про звільнення ОСОБА_1 та поновлення його на посаді, згідно з трудовим договором від 15.03.2021.

Крім того, оскільки встановлено, що припинення трудових відносин між позивачем і відповідачем відбулося в межах вимог чинного законодавства та без порушення прав і законних інтересів ОСОБА_1 , то колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з АТ «Укрзалізниця» середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які є похідними від вимог про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі також не підлягають задоволенню.

Також, відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем не надано суду належних доказів щодо підтвердження підстави стягнення моральної шкоди, оскільки не доведено факту заподіяння зі сторони відповідача позивачу моральних страждань, втрат немайнового характеру позивача. Зокрема, позивачем не доведено які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування.

Твердження позивача про свідоме ігнорування роботодавцем умов укладеного з ним договору не знайшли підтвердження в ході розгляду справи, а тому вірно визнані судом першої інстанції припущенням.

Крім того, у справах даної категорії умовою відповідальності за моральну шкоду є неправомірне рішення, з під дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності).

Зі змісту позову вбачається, що підставою компенсації моральної шкоди позивач вказав на безпідставне притягнення його до дисциплінарної відповідальності, ігнорування роботодавцем умов укладеного з ним договору, не реагування на його звернення.

Проте наказ відповідача про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є чинним та ним не оскаржується.

Отже, установивши відсутність порушених трудових прав позивача, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди за їх безпідставністю та недоведеністю.

Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, та правильне по суті рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Укрзалізниця" про визнання наказу про звільнення незаконним, його скасування, поновлення на роботі, внесення записів до трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 24 червня 2024 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова