Справа № 462/218/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Кирилюка А. І.,

за участю секретаря судового засідання Любінець В. Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Арутюнової Н. Ф. ,

представника відповідача Поповича Я. Д. ,

свідка ОСОБА_4 ,

свідка ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Львівської міської територіальної громади у Львівському районі Львівської області в особі Львівської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області - Вегера Наталія Богданівна, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про встановлення факту родинних відносин та про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

встановив:

Позовні вимоги.

Уповноважений представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Арутюнова Н. Ф., 15.01.2024 року (вх. № 910) звернулася у Залізничний районний суд м. Львова із позовною заявою до Львівської міської територіальної громади у Львівському районі Львівської області в особі Львівської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області - Вегера Н. Б., ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про встановлення факту родинних відносин та про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, у якій просить суд:

- встановити факт родинних відносин, а саме встановити, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Львові є рідною сестрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- визнати право власності у порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 3/6 частки у спільному майні, а саме квартира АДРЕСА_1 , яке є об`єктом спадкування, після смерті ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла у м. Львові 03.01.2022 року.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 83 років померла ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 05.01.2022 року. Похорон ОСОБА_9 організовувала та оплачувала всі видатки Позивач та члени її сім`ї. Комунальні послуги за квартиру, яка є об`єктом спадкування після смерті ОСОБА_9 , сплачує до тепер Позивач та члени її сім`ї ОСОБА_1 та спадкодавець, ОСОБА_9 є рідні сестри. Позивач є спадкоємцем за законом другої черги після смерті своєї сестри ОСОБА_9 . З огляду на вищенаведене Позивач у встановленому законом порядку, після смерті ОСОБА_9 , звернулась до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Вегери Н. Б. із заявою про прийняття спадщини. Проте Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 13.07.2023 року приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Вегера Н. Б. відмовила Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_9 . У Постанові нотаріуса Позивачу надано роз`яснення про необхідність підтвердження родинних відносин між Позивачем та ОСОБА_9 та необхідності визначити частку померлої ОСОБА_9 у спільному майні, яке є об`єктом спадкування. Позивач не може оформити право на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_9 , так як наявні документи не дають можливості встановити факт родинних відносин, оскільки у свідоцтві про народження та Свідоцтві про одруження та інших документах обох осіб та їх батьків у Прізвищі не співпадають декілька літер, а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_9 є рідні сестри. Однак в документах, що підтверджують їх родинні відносини, допущені помилки.

Щодо визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла у м. Львові, 03.01.2022 року. Після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина на частку померлої у спільному майні, яка є об`єктом спадкування, а саме на квартира АДРЕСА_1 , спадкова справа № 30/2022.

Після смерті ОСОБА_9 її донька, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є спадкоємцем за законом першої черги. З заявою про прийняття спадщини ОСОБА_6 , не зверталась. ОСОБА_6 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батька, ОСОБА_12 , якого було поховано в рф у м. Белгород у грудні 2010 року, разом з дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишилась на постійне місце проживання в росії. Місце їх реєстрації та проживання не відомо. В Україні ОСОБА_6 та її діти не зареєстровані.

Згідно Заповіту від 09.12.2019 року посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Рудою Л. Я., спадкодавець ОСОБА_9 все своє майно вона заповідає доньці - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , онуці - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , онукові- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 в рівних частинах кожному. У Постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 13.07.2023р. приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Вегера Н. Б. зазначено, що спадкоємці за заповітом до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини не зверталися. На запит Залізничного районного суду м. Львова по цивільній справі № 462/6230/2023 суддя Галайко Н. М. до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівський області отримана інформація від 30.08.2023 року, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 зареєстрованими не значаться. Спадкодавиця, ОСОБА_9 є співвласником майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка є об`єктом спадкування у порядку спадкування за законом. У Свідоцтві про право власності на житло від 07.07.1994 року виданого Львівською дистанцією цивільних споруд Львівської залізниці зазначено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 Квартира приватизована згідно з Законом України « Про приватизацію державного житлового фонду» Частки згідно Свідоцтва про право власності на житло від 07.07.1994 розподілені наступним чином: ОСОБА_9 , спадкодавець, належить 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 ; ОСОБА_12 , чоловік спадкодавиці котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , належить 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 ; ОСОБА_14 , мати спадкодавиці, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , належить 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , донька спадкодавиці, належить 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , онука спадкодавиці, належить 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , онук спадкодавиці, належить 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 . У Будинковій книги квартири АДРЕСА_1 в розділі прописка, у графі національність ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у всіх цих осіб зазначено, що вони росіяни, а у ОСОБА_9 та її матері у графі національність стоїть українка. Згідно Довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку № НОМЕР_2 від 13.03.2014 р. в квартирі прописана тільки ОСОБА_9 . ОСОБА_9 є власником наступних часток у спільному майні, а саме квартира АДРЕСА_1 , яке є об`єктом спадкування у порядку спадкування за законом: ОСОБА_9 , згідно Свідоцтва про право на спадщину від 23.03.2012 року за реєстровим № 1-398 за законом прийняла спадщину від померлої мами ОСОБА_14 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 ; ОСОБА_9 , згідно Свідоцтва про право на спадщину від 23.03.2012 року за реєстровим № 1-400 за законом прийняла спадщину від померлого чоловіка ОСОБА_12 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 ; ОСОБА_9 , згідно Свідоцтва про право власності на житло від 07.07.1994 року, є власником 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 . Таким чином об`єктом спадкування у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла у м. Львові, 03.01.2022 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 05.01.2022 року. є 3/6 частки у спільному майні, а саме квартира АДРЕСА_1 . За таких обставин позивач звернулась до суду з позовом, тому просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рух справи в суді.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю - Кирилюка А. І. (т. 1, а.с. 52).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16.01.2024 року зазначену позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з її істотними недоліками (т. 1, а.с. 53-58).

22.01.2024 року (вх. № 1510) від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Арутюнової Н. Ф. у справі надійшла письмова заява про усунення недоліків позовної заяви, у якій представник позивача виконала умови ухвали суду (т. 1, а.с. 60-115).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.01.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі (т. 1, а.с. 116-117).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07.03.2024 року клопотання уповноваженого представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Арутюнової Н. Ф. про витребування доказів постановлено задовольнити. Витребувано із приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області копію спадкової справи № 30/2022 «Про прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а.с. 184-186).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01.04.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (т. 2, а.с. 19-20).

Позиція сторін по справі.

Позивач ОСОБА_1 та її уповноважений представник - адвокат Арутюнова Н. Ф., вимоги позовної заяви підтримали, просили суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Уповноважений представник відповідача - адвокат Попович Я. Д. у судовому засіданні не заперечив щодо задоволення позовної заяви.

Треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомили.

Третя особа приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Вегера Н. Б. у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомленню про дату, час та місце проведення судового засідання, однак 05.03.2024 року (вх. № 3710) на адресу Залізничного районного суду м. Львова подала письову заяву у якій просить проводити слухання справи за її відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для ухвалення судом законного та об`єктивного рішення.

Дослідивши матеріали справи за позовом, заслухавши покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Згідно копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 13.07.2023 року приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Вегера Н. Б. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_9 та роз`яснено про необхідність підтвердження родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 та необхідності визначити частку померлої ОСОБА_9 у спільному майні, яке є об`єктом спадкування (т. 1, а.с. 22).

Як встановлено в ході розгляду справи позивач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку, після смерті ОСОБА_9 , 22.03.2022 року звернулась до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Вегери Н. Б. із заявою про прийняття спадщини (т. 1, а.с. 23).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 05.01.2022 року Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) стверджується, що ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 84 роки (т. 1, а.с. 25).

Згідно копії заповіту від 09.12.2019 року посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Рудою Л. Я., встановлено, що спадкодавець ОСОБА_9 все своє майно вона заповідає доньці - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , онуці - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , онукові- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 в рівних частинах кожному (т. 1, а.с. 26).

3гідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 серії НОМЕР_3 , видане рай бюро ЗАГС с. Креховичи Долинського району Станіславської області від 04.08.1952 року, актовий запис за № 68, стверджується, що дівоче прізвище вказано - ОСОБА_1 , прізвище батька ОСОБА_16 , прізвище матері ОСОБА_14 (т. 1, а.с. 28).

3гідно копії свідоцтва про одруження ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 від 04.05.1955 року, видане бюро ЗАГС, яке знаходиться с. Креховичи Долинського району Станіславської області, актовий запис за № 2, дівоче прізвище зазначено - ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1, а.с. 28).

3гідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_5 , видане рай бюро ЗАГС м. Долини Станіславської області від 08.07.1955 року, актовий запис № 55, дівоче прізвище вказано - ОСОБА_9 , прізвище батька ОСОБА_16 , прізвище матері ОСОБА_14 (т. 1, а.с. 29).

3гідно копії свідоцтва про одруження ОСОБА_9 серії НОМЕР_6 від 16.02.1964 року, вбачається, що шлюб зареєстровано Стрийським рай бюро ЗАГС Львівської області, актовий запис № 47, дівоче прізвище - ОСОБА_9 (т. 1, а.с. 29).

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 07.07.1994 року виданого Львівською дистанцією цивільних споруд Львівської залізниці вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 32).

Суд також приймає до уваги копію спадкової справи № 30/2022 року заведеної після смерті ОСОБА_9 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 202-237).

Застосоване судом законодавство при розгляді справи.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Заява подана у відповідності до вимог ст. 4 ЦПК України оскільки кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів і відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Така заява подана у відповідності до вимог ст. 19 ЦПК України оскільки суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.

Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 ЦК України (почергове право спадкоємців за законом на спадкування).

Відповідно до ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Вказані особи залучаються до спадкування за обставин, передбачених ч. 2 ст. 1258 ЦК України, тобто за відсутності спадкоємців першої черги. Якщо хто-небудь зі спадкоємців першої черги живий і виявив бажання прийняти спадщину або прийняв її, спадкоємці другої черги до спадкування не залучаються.

Стаття 1259 ЦК України надає право спадкоємцям за законом після відкриття спадщини змінювати за взаємною згодою (договором) встановлену ЦК черговість спадкування. Такий договір має бути нотаріально посвідчений. Він не може порушувати прав спадкоємця, який не бере в ньому участі, а також спадкоємця, що має право на обов`язкову частку згідно вимог ст. 1241 ЦК України. Зміна черговості може здійснюватися не лише добровільно, але й за рішенням суду. За позовом особи, що є спадкоємцем за законом наступної черги, суд може визнати за нею право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, якщо буде встановлено, що протягом тривалого часу вона опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Статті 1216, 1297 ЦК України передбачають право та обов`язок спадкоємців, чию спадщину складає нерухоме майно, оформити документи про спадщину.

Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних жилих будинків», а в подальшому до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року.

Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов`язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов`язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23.01.2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до гл. 29 ЦК України.

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 УК України правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Позивач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку, після смерті ОСОБА_9 , 22.03.2022 року звернулась до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Вегери Н. Б. із заявою про прийняття спадщини.

22.03.2022 року була заведена спадкова справа на майно померлої ОСОБА_9 у за порядковим номер у нотаріуса 30/2022 у приватному нотаріусі Львівського районного нотаріального округу Львівської області - Вегера Н. Б.

Постановою приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Вегерою Н. Б. позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом із посиланням на відсутність у позивача документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, а також у зв`язку з допущеними помилками в написанні особистих імен. Окрім цього зазначено, що інші спадкоємці за заповітом до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини не звертались, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і її право має бути визнано в судовому порядку.

Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання права власності у порядку спадкування за законом на 3/6 частки у спільному майні, а саме квартири АДРЕСА_1 , яке є об`єктом спадкування, після смерті ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла у м. Львові 03.01.2022 року підлягають задоволенню.

Щодо встановлення факту родинних відносин суд зазначає наступне.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно вимог ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Родинні відносини встановлюються між заявником і іншою особою, в тому числі померлим, коли відсутні документи, що підтверджують наявність між ними родинних відносин, і відновити їх іншим шляхом неможливо. Встановлення таких відносин залежить від норм матеріального права та мети, яку заявник вказує в заяві.

Найчастіше встановлюють спорідненість з близькими родичами - чоловіком, дружиною, батьками, дітьми, усиновлювачами, усиновленими, братами, сестрами, дідусем, бабусею, онуками. Встановлення названого факту може бути викликано необхідністю отримання в майбутньому матеріальних благ.

Для отримання спадщини встановлення факту родинних відносин проводиться також між заявником і рідними, а також з більш далекими родичами, оскільки цивільне законодавство відносить до числа спадкоємців за законом строго певне коло родичів, як спадкоємців.

За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження, місце проживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, тому в таких випадках, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів.

Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту.

Це означає, що в судовому порядку можна встановити факт родинних відносин та належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим, оскільки згідно норм процесуального права передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Виникнення особистих майнових і немайнових прав громадян, їх зміну та припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними доказами, як то: свідоцтвами, довідками та іншими документами, які видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість виправлення допущених помилок тощо), тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що має юридичне значення.

Факт належності документів особі встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника, зокрема: право на власність.

У таких випадках, заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин є особи, які зазначені в правовстановлюючих документах і для яких мають настати певні юридичні наслідки.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року зі змінами, внесеними постановою від 25.05.1998 року № 15 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності документів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Згідно роз`яснень вказаних у вище вказаній постанові, передбачено, що суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану, як у випадках не виправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків). Із такими заявами до суду можуть звертатись особи, щодо яких складено актовий запис.

Частина 3 статті 49 ЦК України встановлює, що актами цивільного стану, які підлягають державній реєстрації є народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть. Відповідно до частини четвертої цієї статті державна реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Таким законом є Закон України від 02.07.2010 № 2398-6 «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Цей Закон визначає правові та організаційні засади державної реєстрації актів цивільного стану, регламентує порядок проведення державної реєстрації актів цивільного стану, закріплюючи підстави, строки, місце державної реєстрації, ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Зокрема, ст. 22 Закону регулює підстави та порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до ї особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Внесення змін до актових записів цивільного стану провадиться відділом реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. Після цього виписується нове свідоцтво про реєстрацію акта цивільного стану, яке видається заявнику або надсилається до відділу реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника для вручення йому. Одночасно анулюється первинне свідоцтво, подане заявником для внесення змін, яке в подальшому знищується у встановленому порядку.

Суд вважає, при розгляді даної справи знайшов підтвердження юридичного факту родинних відносин між ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Львові та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно як рідними сестрами.

Будь-яких інших доказів, окрім наданих доказів заявником, матеріали справи не містять.

Підсумки.

При ухваленні рішення відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.XI.1950 року), яка згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43).

Також суд приймає до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» п. 86).

Відповідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог в повному обсязі.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов визнано відповідачем, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. А згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Водночас, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

На підставі наведеного та керуючись ст. 2-5, 10, 12, 19, 23, 27, 28, 258, 263-265, 259, 268, 272, 273 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Львівської міської територіальної громади у Львівському районі Львівської області в особі Львівської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області - Вегера Наталія Богданівна, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про встановлення факту родинних відносин та про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Львові є рідною сестрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

Визнати право власності у порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 3/6 частки у спільному майні, а саме квартира АДРЕСА_1 , яке є об`єктом спадкування, після смерті ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла у м. Львові 03.01.2022 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо сторін у справі (учасники процесу):

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 );

Відповідач: Львівська міська територіальна громада у Львівському районі Львівської області в особі Львівської міської ради (, юридична адреса: 79022, м. Львів, пл. Ринок, 1);

Третя особа: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Вегера Наталія Богданівна (81110, Львівська обл., с. Зимна Вода, вул. Тичини, 2-А);

Третя особа: ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_3 );

Третя особа: ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_3 );

Третя особа: ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса: АДРЕСА_3 ).

Повний текст рішення складено 21.06.2024 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: