Справа № 477/208/23
Провадження № 2/477/1/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

03 червня 2024 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючого у справі - судді Полішко В.В., з секретарем Крошніною А.М.,

за участю:

представника відповідача адвоката Гриненка І.І.,

під час розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області в порядку загального позовного провадження цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 683361,00 коп. вартості безпідставно набутого майна, а також судовий збір.

Після проведення досудової підготовки 03 березня 2023 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі, призначення судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

29 травня 2024 року від представника відповідача до суду надійшла заява, в якій просить розподілити судові витрати та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати у сумі 12000,00 грн. В якості доказу, просив долучити до матеріалів справи копію договору з адвокатом Гриненко І.І. від 20 квітня 2023 року, акт виконаних робіт за договором на суму 12000,00 грн., прибутково-касовий ордер про сплату відповідачем послуг адвоката Гриненка І.І.

30 травня 2024 року від позивача до суду надійшла заява про залишення позову без розгляду та повернення сплаченого ним при зверненні до суду з позовом судового збору. Крім цього, позивачем до суду подана заява в якій просить відмовити у задоволенні заяви адвоката Гриненка І.І. про розподіл судових витрат. Посилаючись на постанову Верховного Суду України від 25 квітня 2024 року № 903/1079/23 вказав, що сам по собі факт залишення позову без розгляду у справі не підтверджує, що спір виник у зв`язку з необґрунтованими діями позивача, а також порушення позивачем охоронюваних законом прав та інтересів відповідача. З огляду на висновок Верховного Суду України у постанові від 14 січня 2021 року по справі №521/3011/18 зазначено, що доступ до суду є правом особи, гарантованими, зокрема частиною 1 статті 4 ЦПК України. частиною 1 статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідачем не доведена недобросовісність позивача чи зловживання ним процесуальними правами.

Вважає, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ними своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правовому допомогу.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України, вважаються такими, що повідомлені судом належним чином про час і місце розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення заяви позивача в частині залишення позовної заяви без розгляду. Також просив задовольнити подане ним клопотання про розподіл судових витрат, відмовити у задоволенні поданої позивачем заяви про відмову у розподілі судових витрат, посилаючись на її необґрунтованість.

Вивчивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду, суд приходить до висновку, що заява в частині залишення позову без розгляду підлягає задоволенню, а позов залишенню без розгляду.

Щодо вимоги про повернення судового збору, то суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Стаття 7 Закону України «Про судовий збір» (далі Закон) містить вичерпний перелік підстав повернення та порядок повернення судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила. Натомість, вимогами вказаної статті не передбачено можливості повернення судового збору у даному випадку.

Так, пунктом 4 частини 1 статті 7 Закону залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

З огляду на те, що позов залишено без розгляду за заявою позивача про залишення позову без розгляду, що виключає можливість повернення судового збору, суд вбачає підстави для відмови у вказаній заяві щодо повернення з державного бюджету судового збору.

Відповідно до статті 8 вищезазначеного Закону суд може звільнити особу від сплати судового збору враховуючи майновий стан сторони. Разом з тим, з позивач з таким клопотанням не звертався та доказів щодо свого майнового стану не надав.

Щодо вимоги представника відповідача про розподіл судових витрат. Так, адвокат Гриненко І.І. просить сягнути з позивача витрати на правничу допомогу у сумі 12000,00 грн.

Частиною 5 статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з частиною 6 статті 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

З системного аналізу наведених норм, слід дійти висновку про можливість пред`явлення стороною відповідача вимог про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу у разі залишення позову без розгляду, якщо дії позивача мають ознаки необґрунтованих, а докази понесення витрат подані протягом п`яти днів з часу постановлення ухвали суду про залишення позову без розгляду.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В обґрунтування розміру понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, які змушений був здійснити відповідач, внаслідок дій позивача, до матеріалів справи надано наступні документи:

1.Акт прийому передачі виконаних робіт за договором з адвокатом від 20 квітня 2023 року, відповідно до якого адвокатом надані наступні послуги, загальна вартість яких складає 12000,00 грн., а саме: юридичний висновок щодо наявності документів по неруховому майну (житловий будинок АДРЕСА_1 ): час роботи 24 години; вартість робіт 2000,00 грн.; юридичний висновок щодо правовстановлюючих документів на житловий будинок: час роботи - 6 годин, вартість 1000,00 грн.; вивчення та надання висновку щодо заявлених вимог у справі №477/208/23: час роботи 24 години, вартість робіт 4000,00 грн.; надання відзиву на позовну заяву до суду: час роботи 24 години, вартість робіт 4000,00 грн.; підготовка необхідних процесуальних документів, участь у засіданнях: час робіт не визначено; вартість робіт 1000,00 грн.

2. Квитанцію до прибуткового касового ордера на суму 12000 гривень.

3. Договір про надання правничої допомоги від 20 квітня 2023 року, укладеного між адвокатом Гриненком І.І. (адвокат) та ОСОБА_2 (клієнт), згідно з умовами якого адвокат надає правничу допомогу-захист прав клієнта у справі. За надання правничої (правової) допомоги за цим договором клієнт зобов`язується сплатити вартість послуг 12000,00 грн. (гонорар).

Згідно з частиною 1, 2 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, пунктом 1 частини 2 статті 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Разом з тим суд враховує, що при вирішенні питання щодо компенсації витрат в порядку частини 5 статті 142 ЦПК України, слід враховувати необґрунтованість дій позивача, ступінь їх неправомірності та його вини, безпідставність позову, докази та обставини, якими позивач обґрунтовував позов, та докази і обставини, які були повідомленні відповідачем в спростування позовних вимог, дії позивача після отримання доводів відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд повинен враховувати критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог статей 137, 141 ЦПК України, суд зважає на ступінь складності справи, те що, фактичний розгляд справи по суті не відбувся, і вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача 5000 грн витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 5000 гривень в рахунок компенсації судових витрат на правничу допомогу.

Керуючись статтями 137, 142, 200, 257, 259 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

У задоволенні заяви в частині повернення сплаченого судового збору відмовити.

Заяву представника відповідача адвоката Гриненка І.І. про розподіл судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 (п`ять) тисяч грн. 00 коп.

Відповідно до ст.ст.354-355 ЦПК України ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення повного тексту ухвали.

Водночас, відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Тобто, через Жовтневий районний суд Миколаївської області.

Повний текст ухвали складений та підписаний 07 червня 2024 року.

Суддя В.В.Полішко