ПОСТАНОВА

Іменем України

16 жовтня 2024 року м. Кропивницький

справа № 390/1046/23

провадження № 22-ц/4809/1151/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Головань А. М., Карпенко О. Л.,

за участю секретаря судового засідання Соловйової І.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08 травня 2024 року (суддя Квітка О.О.).

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовної заяви

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою до Державного підприємства Східний гірничо-збагачувальний комбінат (далі ДП«СхідГЗК», відповідач) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позову вказав, що протягом 15 років 03 місяців працював на Інгульській шахті ДП «Східний ГЗК».

Звільнений з підприємства 09.09.2022 на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. ЛЕК ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» відповідно до Акту розслідування причин виникнення захворювання від 09.11.2022 встановила наявність у позивача професійних захворювань, підставою виникнення яких є тривалий стаж роботи в шкідливих і важких умовах праці на Інгульській шахті ДП «Схід ГЗК» при виконанні функціональних обов`язків в умовах перевищення ГДР фізичного навантаження при використанні засобів індивідуального захисту та відповідно до технологічного процесу.

У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, які характеризувалися наявністю шкідливих виробничих факторів, що перевищували граничнодопустимі норми, через недосконалість робочого місця, з вини відповідача, позивач отримав хронічні професійні захворювання.

29.11.2022 він пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності в розмірі 60%, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААА № 105898 від 29.11.2022 та 3 групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААБ № 197658 від 29.11.2022 - безтермінове.

У зв`язку з отриманим професійним захворюванням, йому спричинено моральну шкоду, а тому просив стягнути на його користь з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 335 000,00 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Відзив на позовну заяву

Державне підприємство» Східний гірничо-збагачувальний комбінат» в особі представника, подав заперечення на позовні вимоги. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

В додаткових поясненнях від 06.03.2024р вказано, що 28.04.2023 між позивачем та відповідачем укладено договір №18/719-5 про відшкодування моральної шкоди.

Позивач погодився на сплату йому одноразово у відшкодування моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням на ДП «СхідГЗК» у сумі 6500 грн, про що укладено договір про відшкодування шкоди, що в силу ч.5 ст.23 ЦК України позбавляє позивача права повторно звертатися за відшкодуванням моральної шкоди.

У пункті 2 Договору зазначено, що позивач відмовляється від будь-яких намірів стягнення на його користь сум моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання з ДП «СхідГЗК».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08 травня 2024 року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, в розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч) грн з урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Суд виснував, що стаж роботи позивача на підприємстві становить 15 років 03 місяців, важкість виконуваної ним роботи, шкідливі умови праці, в яких тривалий час працював, з оцінкою глибини, характеру та тривалістю душевних страждань та нервових переживань, втрату позивачем 60 % професійної працездатності, безстрокове призначення третьої групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я, відчуття постійного болю, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а лікування вимагає додаткових зусиль для організації життя, тому визначив розмір компенсації в сумі 120 000 грн, що відповідатиме розміру заподіяної моральної шкоди.

Щодо утримання обов`язкових платежів зі стягнутої суми, то суд вказав, що згідно із Законом України № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», стягнуті кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди є доходом, який підлягає оподаткуванню на час виконання рішення суду.

У разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 оскаржуючи повністю судове рішення зазначав, що вказане рішення підлягає скасуванню в повному обсязі, як таке, що ухвалене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

Зазначив, що фізичне (професійне захворювання) та моральна шкода, хоча не виключають одна одну, однак не є тотожними категоріями/явищами та не завжди кореспондують одна одній. Тому, не можна вважати, що наявність професійного захворювання супроводжується моральною шкодою, оскільки 60% втрати професійної працездатності не виключає можливість роботи позивача при менших фізичних навантаженнях та реалізації ним своїх звичок та бажань.

Між сторонами укладений договір про відшкодування моральної шкоди, який передбачає врегулювання спору та перехід сторін в договірні правовідносини. Суд першої інстанції не надав належної оцінки даному договору.

Не погоджуючись з судовим рішенням у частині визначеного розміру відшкодування моральної шкоди та утримання обов`язкових платежів зі стягнутої судом моральної шкоди, позивача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу і просить змінити судове рішення.

Просить стягнути у відшкодування моральної шкоди 335 000,00 грн без утримання податку з доходів з фізичних осіб та інших обов?язкових платежів.

Акцентує увагу, що при ухваленні рішення судом не враховано стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, а також важкість виконуваної ним роботи. В достатній мірі не взято до уваги умови праці, в яких тривалий час працював позивач, важкість праці та напруженість трудового процесу.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 . Вказує, що спір між сторонами вирішено, про що суду надана відповідна угода, позивач не вправі повторно заявляти про відшкодування шкоди.

ОСОБА_1 у відзиві заперечив щодо мотивів оскарження відповідача.

Рух справи

Ухвалою суду від 12.08.2024р поновлено Державному підприємству «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» строк на апеляційне оскарження рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 8 травня 2024 року (помилково вказано 9 травня).

Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 8 травня 2024 року(помилково вказано 9 травня)..

Запропоновано позивачу у строк до 26 серпня 2024 року подати до суду апеляційної інстанції в письмовій формі відзив на апеляційну скаргу разом з доказами надіслання копії відзиву та доданих до нього документів відповідачу.

Представник позивача ОСОБА_4 10.06.2024р подала апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08 травня 2024 року, яка ухвалою суду від 12.08.2024р визнана неподаною та повернута скаржнику.

Ухвалою суду від 13.08.2024р справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 8 травня 2024 року (помилково вказано 9 травня) призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 12 годину 30 хвилин 16 жовтня 2024 року.

15 серпня 2024р ОСОБА_1 повторно подав апеляційну скаргу на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 8 травня 2024 року.

Ухвалою суду від 16.08.2024р поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 8 травня 2024 року(помилково вказано 9 травня).

Відкрите апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 8 травня 2024 року(помилково вказано 9 травня).

Відповідачу запропоновано у строк до 16 вересня 2024 року подати до суду апеляційної інстанції в письмовій формі відзив на апеляційну скаргу разом з доказами надіслання копії відзиву та доданих до нього документів позивачу.

Ухвалою від 16.08.2024р справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09 травня 2024 рокупризначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 12 годину 30 хвилин 16 жовтня 2024 року.

Ухвалою суду від 16.10.2024р продовжено строк розгляду справи за апеляційними скаргами.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Сторони належним чином повідомлені про судове слухання. Представник ОСОБА_1 адвокат Бузинарська Д.А. в суді апеляційної інстанції надала пояснення, підтримала доводи апеляційної скарги свого довірителя, заперечувала щодо підстав оскарження відповідача.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом встановлено, що позивач працював на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК» в період з 25.01.2007 по 06.06.2007 - учнем слюсаря чергового та з ремонту устаткування дільниці енерговодопостачання, зв`язку та контрольно-вимірювальних приладів; з 07.06.2007 по 03.07.2007 - підземним учнем електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування дільниці енерговодопостачання, зв`язку та контрольно-вимірювальних приладів; з 04.07.2007 по 09.09.2022 - підземним електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування дільниці енерговодопостачання, зв`язку та контрольно-вимірювальних приладів.

09.09.2022 звільнений на підставі п.2 ст. 40 КЗпП у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню цієї роботи (наказ № 228о/с від 19.09.2022).

По факту виникнення у позивача хронічного професійного захворювання проведено розслідування та складено акт за формою П-4 від 9 листопада 2022 року про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та встановлено наявність у позивача ряду професійних захворювань.

Згідно з п.17 вищевказаного Акту професійне захворювання виникло за обставин роботи в шкідливих і важких умовах праці на Інгульській шахті ДП «Схід ГЗК» при виконанні функціональних обов`язків в умовах перевищення ГДР фізичного навантаження при використанні засобів індивідуального захисту та відповідно до технологічного процесу.

Відповідно до п. 18 Акту причинами виникнення професійного захворювання є рівень фізичного перевантаження, а саме: час перебування в незручній робочій позі складає: 26,8 -34,3 % при нормі до 25%, кількість вимушених поз (більше 30%) нахилів корпусу за зміну становить до 186 при нормі 51-100 відносяться до ІІІ класу 1 ступеня важкості трудового процесу. За показниками напруженості трудового процесу (особистий ризик) нерегулярна змінність роботи у нічну зміну ІІІ клас 2 ступінь напруженості трудового процесу. Мікроклімат: температура повітря робочої зони + 10,0 °С при нормі +17 +26 °С; рівень відносної вологості повітря до 91% при нормі

У позивача виникло хронічне професійне захворювання, діагноз якого вперше встановлений медичним висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ "Український науково-дослідний інститут промислової медицини" м. Кривий Ріг 03.11.2022 № 1622.

Згідно з довідкою МСЕК від 29 листопада 2022 року серія 12ААБ № 197658 ОСОБА_1 первинно встановлено третю групу інвалідності з 18.11.2022 з причин професійного захворювання, безтерміново.

Відповідно до довідки про результати визначення втрати професійної працездатності у відсотках від 29 листопада 2022 року серія 12ААА № 105898 позивачу первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності з 18.11.2022.

Згідно виписки з медичної картки амбулаторного та стаціонарного хворого, підтверджено перебування ОСОБА_1 у листопаді, грудні 2019 року, в лютому, жовтні 2021 року, в січні, червні, серпні, жовтні - листопаді 2022 року на лікуванні у медичних закладах.

Відповідно до договору №18/719-5 про відшкодування моральної шкоди від 28.04.2023, підписаного між ДП «СхідГЗК», в особі т.в.о генерального директора ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 сторони дійшли згоди про те, що ДП «СхідГЗК» сплачує одноразову грошову виплату ОСОБА_1 у розмірі 6 500 грн у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого ним професійного захворювання. ОСОБА_1 відмовляється від будь-яких намірів стягнення на його користь інших сум у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювань.

Пунктом 3 договору передбачено, що ДП «СхідГЗК» зобов`язується в строк до 31.10.2024 сплатити позивачу 6 500,00 грн, в якості відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок отриманого професійного захворювання.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Частково задовольняючи позовні вимоги, на підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги та наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди відповідачем, через отримане професійне захворювання та втрату працездатності.

Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем лише в частині визначеного судом розміру компенсації моральної шкоди та його оподаткування.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст. 1 Гірничого Закону України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо-геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо).

Згідно з ст.38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач тривалий час працював в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача.

Роботодавець ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» під час роботи позивача допустив порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», наслідком стало часткова втрата працездатності, наявність хронічних захворювань.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

У справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Велика Палата Верховного у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги позивача щодо необґрунтовано заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача, у зв`язку з чим, вважає, що, визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (120 000,00 грн) не відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ з аналогічними правовідносинами, а також критеріям розумності, виваженості і справедливості в його ситуації.

Так, встановлено, що позивач зазнає фізичну біль, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я. Лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, відбулися зміни у його житті, відновити повністю здоров`я неможливо.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів виходить з такого: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємності два поняття. Якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`я. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації позивачеві моральної шкоди буде грошова сума - 200 000 грн.

Судове рішення також оскаржується в частині відрахування податків та обов`язкових платежів із суми відшкодування моральної шкоди.

Згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України (у відповідній редакції) платниками податку є фізична особа резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

До пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року

№ 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 03 червня 2021 року у справі № 180/407/20, на які посилається заявник у касаційній

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц та у постанові від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21.

Проте, згідно резолютивної частини оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в ньому помилково зазначено, що стягнення моральної шкоди проводиться з урахуванням податків і зборів фізичних осіб у зв`язку з чим колегія суддів, відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, вважає за необхідне змінити рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 8 травня 2024 року зазначивши, що стягнення моральної шкоди на користь позивача проводиться без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Оскільки шкода, завдана життю та здоров`ю, може бути як майновою, так і немайновою (моральною) та до цієї частини пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зміни законодавцем не внесені, зокрема не зазначено, що лише відшкодування майнової шкоди, завданої життю та здоров`ю, не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, тому немає підстав для ототожнення відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, з іншим відшкодуванням моральної шкоди, яке підлягає оподаткуванню в разі перевищення її розміром чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2022 року у справі № 161/16011/20 (провадження № 61-3093св22).

Щодо апеляційної скарги Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору №18/719-5 про відшкодування моральної шкоди від 28.04.2023, підписаного між ДП «СхідГЗК», в особі т.в.о генерального директора Бугайова І.В., та ОСОБА_1 сторони дійшли згоди про те, що ДП «СхідГЗК» сплачує одноразову грошову виплату ОСОБА_1 у розмірі 6 500 грн у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого ним професійного захворювання. Натомість ОСОБА_1 відмовляється від будь-яких намірів стягнення на його користь інших сум у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювань.

Пунктом 3 договору передбачено, що ДП «СхідГЗК» зобов`язується в строк до 31.10.2024 сплатити позивачу 6 500,00 грн, в якості відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок отриманого професійного захворювання.

Сторони узгодили, з чим погодився позивач, що ДП «СхідГЗК» сплачує працівнику у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого ним ОСОБА_1 відмовляється від будь-яких намірів стягнення на його користь інших сум у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання з ДП «СхідГЗК». ДП «СхідГЗК» зобов`язується сплатити на користь ОСОБА_1 6500,00 грн у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок всіх отриманих профзахворювань, встановлених та можливо встановлених у майбутньому. Сторони домовились, що ДП «СхідГЗК» на прохання заявника здійснює утримання визначених законодавством податків і зборів з суми моральної шкоди, що відшкодовується підприємством.

Суд в оскаржуваному рішенні, надаючи оцінку доказам, які були надані до суду першої інстанції позивачем у справі, що переглядається, встановив, що професійне захворювання ОСОБА_1 , яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ДП «СхідГЗК». Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Виплата позивачеві 6500,00 грн. у відшкодування моральної шкоди на підставі договору не є перешкодою для звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди заподіяної профзахворюванням.

Велика Палата Верховного у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Зобов`язання відповідача перед позивачем виникло внаслідок заподіяння шкоди здоров`ю. Метою зобов`язань із заподіяння шкоди, в першу чергу, є відновлення стану потерпілого; необхідною умовою наявність самої шкоди, яка виражається у зменшенні здатності потерпілого до праці, додаткових витратах.

Положеннями ч. 3 ст. 6 ЦК України однозначно передбачено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами, а ч. 3 ст. 23 ЦК України визначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, враховуючи обставини в даній справі, та приймаючи до уваги, втрату позивачем професійної працездатності, що в процентному вираженні становить, 60%, встановлення 3 групи інвалідності та характер немайнових втрат, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити такий розмір зі 120 000,00 грн до 200 000 грн.

Апеляційна скарга Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» залишається без задоволення, в силу ст. 375 ЦПК.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, то і в частині розміру судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції, які слід стягнути з відповідача в дохід держави рішення суду підлягає зміні. Так за арифметичним підрахунком розмір задоволеного позову становить 60%, виходячи з заявленої вимоги 335000 грн, а задоволений розмір 200 000 грн, відтак з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2010,00 грн (дві тисячи десять) грн.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення,

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08 травня 2024 року змінити.

Другий абзац резолютивної частини рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08 травня 2024 року викласти у наступній редакції: «Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 200 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів».

Четвертий абзац резолютивної частини рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08 травня 2024 року викласти у наступній редакції: «Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 2010,00 грн (дві тисячи десять) грн.

В іншій частині рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 15 листопада 2024р.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко