Дата документу 19.06.2024 Справа № 335/1642/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/1642/23 Головуючий у 1-й інстанції: Мінаєв М.М.
Провадження № 22-ц/807/1212/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.., Кочеткової І.В., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Абдуллазаде Ламія Рагіб кизи на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», треті особи: Державний реєстратор Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, Бюро економічної безпеки України про визнання неправомірним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування реєстраційного запису про право власності,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, з урахуванням подальших уточнень, до АТ «Сенс Банк», який є правонаступником АТ «Альфа Банк», третя особа: Державний реєстратор Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування реєстраційного запису про право власності.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що вона є власником двокімнатної квартири, загальною площею 59,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 2008 року, про що свідчить копія Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 2008 року.

15 лютого 2008 року між нею та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР "Укрсоцбанк"), назву якого змінено на Акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (далі - АТ "Укрсоцбанк"), укладено кредитний договір № 08Ж016-К, згідно з яким вона отримала кредит у розмірі 58063, 00 США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,75 процентів річних з кінцевим терміном погашення кредиту до 14.02.2033 року.

На забезпечення кредитного договору 15 лютого 2008 року між тими ж сторонами укладений іпотечний договір за умовами якого позивач надала в якості забезпечення умов Кредитного договору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 59,40 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачці стало відомо про факт позбавлення її права власності та реєстрацію права власності на належне їй майно за АКБ «Укрсоцбанк» на підставі Іпотечного договору, після першого судового засідання 07.04.2020 року у справі № 335/12559/20 (провадження №2/335/109/2021) за позовом Акціонерного товариства «Альфа Банк» (далі - АТ «Альфа Банк») до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зняття їх з реєстраційного обліку, визнання такими що втратили право користування майном.

Зокрема, позивачці стало відомо, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, номер 159319748 від 13.03.2019 року, державним реєстратором Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим Сергієм Олександровичем 11 березня 2019 року на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 45925992 від 13.03.2019, 11:43:19 був внесений запис за номером 30665129 від 11.03.2019 р. 11:03:11, про реєстрацію права власності за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» () нерухомого майна - двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою виникнення власності зазначена Додаткова угода №1, серія та номер 2211, видана 23.06.2009 року, видавник Біла Т.С., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу; іпотечний договір №08Ж016-І, серія та номер 889, виданий 15.02.2008 року, видавник Біла Т.С., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу.

Позивач вказала, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер 199283967 від 06.02.2020 року, державним реєстратором Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світланою Олександрівною, на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50771033 від 23.01.2020, 10:42:42 був внесений запис номер 35148389 від 16.01.2020 р. 12:20:42, про реєстрацію права власності за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» () нерухомого майна - двокімнатної квартири, яка знаходиться адресою: АДРЕСА_1 .

Протиправність оспорюваних рішень державного реєстратора та вчинених ним реєстраційних записів, за ствердженням позивача, полягає в тому, що державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за АКБ «Укрсоцбанк» як іпотекодержателем за відсутності необхідного переліку документів та в порушення пунктів 20, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2014 р. №1127, а саме за відсутності доказів того, що позивач отримувала від банку письмову вимогу про усунення порушень вимог кредитного та іпотечного договорів, а також доказів того, що з часу отримання позивачем такої вимоги минуло більше 30-ти днів. Крім того, на спірні відносини поширюються вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки спірний об`єкт нерухомості був переданий в іпотеку в забезпечення виконання зобов`язань з повернення кредиту в іноземній валюті, і водночас на момент вчинення оспорюваних реєстраційних дій та рішень, а також на момент розгляду цієї справи, використовується позивачем як єдине місце проживання.

На переконання позивачки, внаслідок скасування рішення про державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» згідно положень статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» відбудеться відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме залишиться чинним запис про реєстрацію права власності на квартиру за позивачкою.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просила суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 45925992 від 13.03.2019, Державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича, яким проведено державну реєстрацію права власності на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (). Скасувати реєстраційний запис Державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича, яким проведено державну реєстрацію права власності на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (). Сплачені судові витрати стягнути з відповідача.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2023 року залучено до участі у справі Бюро економічної безпеки України.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням судуОСОБА_1 , представника, адвоката Абдуллазаде Ламія Рагіб кизи подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2024 рокускасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції ухвалив незаконне рішення, безпідставно відмовив у задоволені позовних вимог не врахувавши, що документи, наявність яких є передумовою для набуття Банком іпотекодержателем права власності на іпотечне майно, що передбачено частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», та п. 20 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, в редакції, яка діяла на момент внесення зазначеного запису, не були надіслані іпотекодавцю ОСОБА_1 , і відповідач державний реєстратор ОСОБА_4 без відповідних документів не мав права вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний запис про реєстрацію права власності. Письмову вимогу Банку позивач не отримувала, оскільки була відсутня за місцем проживання саме в період її надходження до поштового відділення за місцем проживання ОСОБА_1 , якою було долучено доказ, а саме довідку в підтвердження факту перебування позивача в період з 03.12.2018 по 20.01.2019 поза межами м. Запоріжжя. Вказана квартира є єдиним нерухомим житловим майном позивача, яке використовується як постійне місце проживання, а тому не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі шляхом реєстрації права власності за іпотеко держателем, як забезпечення виконання іпотекодавцем умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті, тобто за змістом Закону згода іпотекодавця є обов`язковою.Вважає, що рішення державного реєстратора з приводу перереєстрації права власності на квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності: 30665129) є протиправним, та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Бюро економічної безпеки України зазначає, що одним із доводів апеляційної скарги є неврахування судом першої інстанції при ухваленні судового рішення тієї обставини, що в матеріалах реєстраційної справи № 101, яка міститься у цивільній справі № 335/12559/19 ( справа у якій встановлено факт законності вчинення реєстраційних дій та переведення права власності на спірну квартиру до банка, як до іпотекодержателя). відсутні поштові відправлення банку з повідомленням ОСОБА_1 про намір звернути стягнення на спірну квартиру, і тому не можна стверджувати, що такі документи надавалисб державному реєстратору для вчинення реєстраційних дій. Оскільки рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.09.2021 у справі № 335/12559/19, яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 06.07.2022, встановлений факт того, що банком, як іпотекодержателем було дотримано вимог Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно то їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, та подано державному реєстратору документи, передбачені п. 61 вказаного Порядку, для переведення права власності на спірну квартиру до банка як до іпотекодержателя, то доводи скаржника про можливість ненадання банком таких документів державному реєстратору для вчинення реєстраційних дій є безпідставними, та правомірно не були взяті до уваги при прийнятті рішення у цій справі. Зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа, Державний реєстратор Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, будучи належним чином відповідно до вимог процесуального законодавства повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності Державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що Державний реєстратор вчинив реєстраційні дії щодо предмета іпотеки з додержанням норм чинного законодавства. Перехід права власності відбувся під час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", проте позивач не надав доказів того, що квартира використовується для його постійного проживання та його родини, є його єдиним житлом. Крім того, зазначив, що Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2021 року у справі № 335/12559/19, залишеним без змін Постановою Запорізького апеляційного суду від 06.07.2022 року, встановлений факт того, що банком, як іпотекодержателем, було дотримано вказаних вимог та подано державному реєстратору документи, передбачені п. 61 Порядку. Під час розгляду цієї справи позивачем не надано належних і допустимих доказів на спростування вказаного факту. Станом на час розгляду справи право власності на спірне майно зареєстроване за АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс-Банк», а тому скасування рішення державного реєстратора та вчинених ним реєстраційних записів про реєстрацію права власності на спірне майно за АКБ «Укрсоцбанк» в будь-якому разі не призведе до поновлення прав та інтересів позивача.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що 15 лютого 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 08Ж016-К за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 58063, 00 США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,75 процентів річних з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 14 лютого 2033 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 15 лютого 2008 року між АКБСР "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 був укладений Іпотечний договір № 08Ж016-1 , згідно з яким остання передала в іпотеку банку квартиру, загальною площею 59,40 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.7-12).

У пункті 2.4.3 іпотечного договору сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з пунктом 4.1 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У пункті 4.5 договору іпотеки передбачено способи звернення стягнення, зокрема і шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань у порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Встановлено, що 11 грудня 2018 року АТ «Укрсоцбанк» склало письмове повідомлення на ім`я позивача ОСОБА_1 (вих. №110) про те, що банк вимагає сплатити борг за Кредитним договором №08Ж016-К від 15.02.2008, який станом на 06.12.2008 року складав 138510,30 доларів США або 3874916,50 грн. за офіційним курсом НБУ, і попереджає, що у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченого ст.37 Закону України «Про іпотеку». Зазначено реквізити для здійснення розрахунків кредитного договору (т.1 а.с.65-66).

12 грудня 2018 року на адреси позивача, зокрема: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_1 банком направлені вимоги про усунення порушень з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку її невиконання. Листи направлені з описом вкладення. Зазначені листи позивач не отримав, що підтверджено копіями конвертів з відміткою працівників АТ "Укрпошта": "За закінченням встановленого строку зберігання" (т. 1 а.с.67,68,71,72, а.с. 73-76)..

Вказані факти підтверджуються фотокопіями поштових конвертів з описом вкладення з трек-номерами 563 і 555, що надані відповідачем, а також які зберігаються в матеріалах справи №335/12559/19, досліджених під час розгляду цієї справи.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, номер 159319748 від 13.03.2019 року, державним реєстратором Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим Сергієм Олександровичем 11 березня 2019 року на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 45925992 від 13.03.2019, 11:43:19 був внесений запис за номером 30665129 від 11.03.2019 р. 11:03:11, про реєстрацію права власності за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» () нерухомого майна - двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.13-14).

Підставою виникнення власності зазначена Додаткова згода №1, серія та номер 2211, видана 23.06.2009 року, видавник Біла Т.С., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу; іпотечний договір 08Ж016-І, серія та номер 889, виданий 15.02.2008 року, видавник Біла Т.С., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу.

10 вересня 2019 року загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" та єдиним акціонером АТ "Укрсоцбанк" затверджено рішення про реорганізацію АТ "Укрсоцбанк" шляхом приєднання до АТ "Альфа-Банк".

Згідно з рішенням № 5/2019 єдиного акціонера АТ "Укрсоцбанк" від 15 жовтня 2019 року було затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ "Укрсоцбанк", які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ "Альфа-Банк" з дати, визначеної у передавальному акті, а саме з 15 жовтня 2019 року.

15 жовтня 2019 року відповідно до підпункту "г" пункту 11 частини четвертої статті 1 Закону України "Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків", пунктів 3.1, 5.3 постанови Правління Національного банку України від 27 червня 2008 року № 89 "Про затвердження положення про особливості реорганізації банку за рішенням його власників", було затверджено передавальний акт, відповідно до якого АТ "Альфа-Банк" у порядку правонаступництва набув всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів.

Згідно з пунктом 1 передавального акта від 15 жовтня 2019 року внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ "Укрсоцбанк" правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є АТ "Альфа-Банк" (т. 1, а. с.159-161).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 25.03.2020 за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 101, після вчинення оспорюваних реєстраційних записів державним реєстратором Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світланою Олександрівною, на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50771033 від 23.01.2020, 10:42:42, був внесений запис номер 35148389 від 16.01.2020 р. 12:20:42, про реєстрацію права власності за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» () нерухомого майна - двокімнатної квартири, яка знаходиться адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.15-17).

Підставою для внесення цього запису був протокол позачергових загальних зборів акціонерів АТ Альфа-Банк , серія та номер: 4/2019, виданий 15.10.2019, видавник: АТ "Альфа-Банк"; рішення серія та номер: 5/2019, виданий 15.10.2019, видавник: АТ "Укрсоцбанк"; рішення, серія та номер: 4/2019, виданий 11.10.2019, видавник: АТ "Укрсоцбанк"; передавальний акт, серія та номер: -, виданий 15.10.2019, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Розсоха С.С.; іпотечний договір № 08Ж016-К, серія та номер: 889, виданий 15.02.2008, видавник: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Біла Т.С.; додаткова угода № 1, серія та номер: 2211, виданий 23.06.2009, видавник: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Біла Т.С .

01 грудня 2022 року змінено назву з АТ "Альфа-Банк" на АТ "Сенс Банк".

В провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа №335/12559/19 за позовом АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 .. ОСОБА_3 про усунення перешкод, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до АТ «Альфа-Банк», державний реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О., треті особи : ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання рішення про реєстрацію права власності протиправним, скасування рішень записів та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2021 року первісний позов було задоволено, в задоволенні зустрічного позову відмовлено в повному обсязі.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 06.07.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 06.07.2022 року встановлено факт законності вчинених реєстраційних дій та переведення права власності на спірну квартиру до банка, як до іпотекодержателя (т.1 а.с.51 зворот 58). Зазначене судове рішення набуло законної сили.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно,що є предметом іпотеки.

Згідно з частиною третьою статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Завершенням позасудового врегулювання спору є державна реєстрація права власності на предмет іпотеки, що виступає забезпеченням за основним зобов`язанням, за іпотекодержателем.

Щодо письмової вимоги про усунення порушень та належного надіслання такої вимоги

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127) визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до пункту 61 Порядку № 1127 у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності, тобто вересень 2019 року, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Отже, у пункті 61 Порядку № 1127 визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор під час її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Згідно з підпунктом 4.5.3 пункту 4.5 договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20) виснувала, що наявність відповідного застереження в іпотечному договорі, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки.

У постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі № 715/1788/19 (провадження № 61-6548св20) зазначено, що "в разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання".

У справі, що переглядається в апеляційному порядку, судом встановлено, що у пункті 6.2 договору іпотеки сторони погодили, що всі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Частиною першою статті 627 ЦК України, що визначає свободу договору, встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Аналіз пункту 6.2 іпотечного договору від 10 травня 2007 року у взаємному зв`язку з положеннями статті 627 ЦК України дає підстави для висновку, що сторони у договорі за взаємною домовленістю встановили порядок надсилання повідомлень за цим договором, зокрема вимоги, передбаченої частиною першою статті 35 Закону України "Про іпотеку", та визначили, що таку вимогу потрібно вважати зробленою належним чином у випадку, якщо вона здійснена у письмовій формі та надіслана рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручена особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання такої письмової вимоги потрібно вважати дату її особистого вручення або дату поштового штемпеля відділення одержувача.

Суд першої інстанції встановив, що 12 грудня 2018 року банк направив позивачу дві письмові вимоги про усунення порушень основного зобов`язання рекомендованим поштовим відправленням на такі адреси, зокрема: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_1 .

Такі повідомлення не були вручені позивачу. Зокрема, повідомлення, які було направлено на адресу проживання позивача та на адресу указаної в договорі іпотечної квартири, повернулися з відміткою АТ "Укрпошта": "за закінченням терміну зберігання" (том 1, а. с. 73-76).

У разі дотримання іпотекодержателем належного порядку надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

Неотримання позивачем вимог про усунення порушеньу зв`язку з закінченням терміну зберігання та у зв`язку з відсутністю адресата не є відповідно до пункту 61 Порядку № 1127 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на спірне майно.

Ураховуючи наведене, висновок суду першої інстанції, щодо належного виконання іпотекодержателем вимог статті 35 Закону України "Про іпотеку" щодо направлення іпотекодавцю повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки, є обґрунтованим.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 727/6254/22, провадження № 61-12607св23, у постанові Верховного Суду від 30 травня 2024 року у справі № 761/636/21, провадження № 61-16610св23.

Щодо застосування Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті"

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (далі - Закон № 1304-VII) (чинний на час здійснення оспорюваної реєстрації), підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без його згоди на відчуження.

Встановивши, що квартира, яка була передана в іпотеку, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , не є єдиним місцем проживання позивача, а використовується для проживання інших осіб, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були зареєстровані за вказаною адресою та проживали в ній, що встановлено рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/12559/19, яке залишено без змін Постановою Запорізького апеляційного суду від 06 липня 2022 року, а проживає позивач в іншій квартирі, за адресою: АДРЕСА_2 , суд першої інстанції, правильно вказав, що при реєстрації права власності за банком на іпотечну квартиру не були порушені положення Закону № 1304-VII.

Факт проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 позивачка зазначає в іпотечному договорі, в позовній заяві. Позивач не заперечувала, що станом на березень 2019 року вона була зареєстрована саме за адресою: АДРЕСА_2 , а не в іпотечній квартирі.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої станції, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позивача, іншого майна на праві власності немає, не заслуговують на увагу, оскільки позивач не довела належними та допустимими доказами, що іпотечне майно використовувалось нею як єдине місце проживання, що є її процесуальним обов`язком відповідно до положень ст. 81 ЦПК України. Обов`язковою умовою застосування валютного мораторію є не тільки відсутність у позичальника іншого майна у власності, але й він має використовувати таке нерухоме житлове майно як місце свого постійного проживання.

Напроти, з матеріалів справи вбачається, що станом на березень 2019 року позивач була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , та у всіх письмових зверненнях, які містяться в матеріалах справи зазначає своє місце проживання саме за цією адресою.

Належних та достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 використовується спірна квартира як місце її постійного проживання, остання суду не надала, що є її процесуальним обов`язком відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України.

Надані стороною позивача копії рахунків на оплату комунальних послуг за 2019-2020 роки щодо спірного житла, де платником і володільцем особового рахунку зазначена позивач, як такі не можуть бути єдиним і достатнім доказом її проживання за цією адресою, оскільки як власник вона несе зобов`язання з утримання свого майна незалежно від того, чи проживає вона у ньому.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції тієї обставини, що в матеріалах реєстраційної справи №101, яка містить у цивільній справі №335/12559/19, відсутні поштові відправлення банку з повідомленням ОСОБА_1 про намір звернути стягнення на спірну квартиру, а тому не можна стверджувати, що такі документи надавались державному реєстратору для вчинення реєстраційних дій є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.09.2021 у справі №335/12559/19, яке залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 06.07.2022 та набрало законної сили, встановлений факт того, що банком, як іпотекодержателем, було дотримано вимог Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, та подано державному реєстратору документи, передбачені п.61 вказаного Порядку, для переведення права власності на спірну квартиру за банком як до іпотекодержателя, тому доводи скаржника про ненадання банком таких документів державному реєстратору для вчинення реєстраційних дій правомірно не були взяті до уваги судом при прийнятті рішення у справі №335/1642/23.

З урахуванням вищевикладеного, вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Судом першої інстанції виконано вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідили і оцінили докази та встановили обставини у справі, правильно застосували норми матеріального права до спірних правовідносин.

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Абдуллазаде Ламія Рагіб кизи залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2024 року у цій справі без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 20 червня 2024 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Кочеткова І.В.