КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15жовтня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/31494/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12063/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Мальцева Д.О., по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір про надання ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж).

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/винаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору. Повідомленням визначено, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.

Відповідач ОСОБА_1 отримувала послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору, оскільки після розміщення повідомлення та договору у вищевказаній газеті на адресу ПрАТ «АК «Київводоканал» жодних повідомлень чи заяв про відмову від надання зазначених послуг та договору від відповідача не надходило. Проте, відповідач в порушення умов договору зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01 вересня 2014 року по 17 грудня 2020 року послуг з водопостачання та водовідведення не виконала належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 14 335,26 грн.

У зв`язку з простроченням виконання зобов`язання щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, відповідач зобов`язана сплатити на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» 3 % річних у розмірі 1 427,99 грн. та інфляційні втрати у розмірі 5 388,24 грн.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 14 335,26 грн., 3 % річних у розмірі 1 427,99 грн., інфляційні втрати у розмірі 5 388,24 грн. та судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн. (а.с. 1-5).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року в задоволенні позову ПрАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 - відмовлено в повному обсязі (а.с. 44-48).

Не погодившись з рішенням районного суду, 07 травня 2024 року голова правління - генеральний директор ПрАТ «АК «Київводоканал» Лисюк О.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» заборгованості у розмірі 5 874,07 грн., 3 % річних у розмірі 946,87 грн., інфляційних втрат у розмірі 4 314,59 грн. за період з 01 вересня 2014 року по 08 квітня 2016 року та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути витрати по сплаті судового збору (а.с. 54-60).

На обґрунтування скарги зазначив, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки не ґрунтується на матеріалах справи та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказував, що за змістом ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Відтак, для виникнення правовідносин з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення на підставі публічної оферти не потрібно інших доказів, ніж публікація публічного договору та відсутність заперечень з іншої сторони. Посилався на висновок Верховного Суду в постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17.

Судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що ОСОБА_1 , відповідно до інформації від Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 11 березня 1999 року по 08 квітня 2016 року.

Звертав увагу, що особовий рахунок № НОМЕР_1 відкрито на ім`я відповідача, а тому незалежно від того, чи є вона власником квартири, чи наймачем цієї квартири, вона має оплачувати житлово-комунальні послуги, які у цю квартиру надаються, доки не спростує, що вона не є споживачем послуг.

Вважав, що, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову через недоведеність того, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 і споживачем послуг з водопостачання та водовідведення за вказаною адресою. Законодавством не передбачено обов`язку надавачів послуг вимагати і зберігати копії документів на підтвердження права власності на житло. Разом з тим, звертав увагу на те, що не перебування квартири у власності відповідачки не може бути підставою для звільнення останньої від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Вказував, що оскільки з наявних в матеріалах справи документів встановлено, що у період з 11 березня 1999 року по 08 квітня 2016 року відповідач була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 та з урахуванням того, що реєстрація місця проживання неможлива за відсутності згоди власника на користування житловим приміщенням, суд першої інстанції безпідставно відмовив в стягненні заборгованості в позовний період з 01 вересня 2014 року по 08 квітня 2016 року у розмірі 5 874,07 грн., а відтак безпідставною є відмова і в стягненні нарахованих на вказану суму боргу інфляційних витрат у розмірі 4 314,59 грн. та 3 % річних у розмірі 946,87 грн.

Вважав, що суд не намагався аналізувати справу і надати належну оцінку всім доказам у справі, зокрема тим, що підтверджують наявність боргу у відповідача та отримання ним житлово-комунальних послуг, та безпідставно відмовив в задоволенні позову, звільнивши боржника від обов`язку сплати отриманих послуг (а.с. 54-60).

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

При цьому, судом апеляційної інстанції було забезпечено право відповідачки ОСОБА_1 подати відзив (заперечення) проти апеляційної скарги та (або) докази на спростування заявлених позовних вимог, повідомлено відповідачку про розгляд справи апеляційним судом на її адресу, про що є відмітка працівників пошти про вручення адресату поштового відправлення, останнє повідомлення повернулось із відмітками працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від відповідачки до суду не надходили. Поряд з цим, відповідачка ОСОБА_1 була сповіщена завчасно оголошенням на веб-сайті судової влади України. З цією метою, ухвалою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2024 року продовжено строки розгляду цієї справи (а.с. 78-80, 84-92).

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ПрАТ «АК «Київводоканал» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (а.с. 7).

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору.

Повідомленням визначено, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал», для оформлення припинення надання цих послуг.

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого постачання води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Згідно до п. 3.1 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Позивач до позовної заяви долучив довідку від 16 серпня 2021 року про те, що у ОСОБА_1 за період з 01 вересня 2014 року по 17 грудня 2020 року обліковується заборгованість за постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) перед ПрАТ «АК «Київводоканал» по о/р НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 14 335,26 грн. (а.с. 8).

Згідно з розрахунком заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період з вересня 2014 року по грудень 2020 року по о/р НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 у відповідача утворилася заборгованість 14 335,26 грн., інфляційні втрати 5 388,24 грн., 3 % річних 1 427,99 грн., загальний борг становить 21 151,49 грн. (а.с. 9-10).

Між сторонами склалися відносини у сфері житлово-комунальних послуг, які регулюються положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон).

Згідно зі ст. 13 Закону, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 цього Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення містить уведений в дію 01 травня 2019 року Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, згідно п. 2 ст. 5 якого комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16 дійшов висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність укладеного договору про надання послуг не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані їм послуги. Поряд з цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення.

З аналізу наведених вимог закону вбачається, що обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на їх споживача, який є власником майна, за яким надаються послуги, або особою, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальні послуги за такою адресою.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що відповідач ОСОБА_2 є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 у період 01 вересня 2014 року по 08 квітня 2016 року, однак не виконала своїх зобов`язань щодо оплати отриманих послуг, проте, суд першої інстанції не звернув увагу на зазначене та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Так, з інформації Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 03 квітня 2023 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 11.03.1999 року по 08.04.2016 роки. Також, згідно наданої інформації за вищевказаною адресою були зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 11.03.1999 по 08.04.2016 роки та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 11.03.1999 по 30.09.2014 роки (а.с. 42).

Відповідач не заперечувала, що отримує послуги з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення від ПрАТ «АК «Київводоканал», доказів повідомлення про припинення надання послуг, розірвання договору або його перегляд до суду першої інстанції не надано і судом не встановлено.

Крім того, оскільки відповідач фактично споживала житлово-комунальні послуги, розрахунок заборгованості складений позивачем за період, коли відповідач набула прав на вищевказану квартиру, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 638 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність між сторонами договірних правовідносин з надання житлово-комунальних послуг.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з частиною першою статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до частин першої, другої статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Отже, за змістом даних норм відповідь особи про прийняття пропозиції укласти договір - акцепт повинен бути повним і беззастережним. В такому випадку особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом, автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.

За загальним правилом мовчання не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом.

Зокрема, згідно статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму вчинення правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Водночас за частиною третьої статті 205 ЦК України мовчання, як форма вираження волі сторони до вчинення правочину, може мати місце у випадках, встановлених договором або законом.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року покладає на споживача обов`язок укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункти 1 і 5 частини третьої статті 20 Закону).

Наведені приписи закону свідчать про обов`язковість договору про надання житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість останнього відмовитись від укладання договору, а сам договір є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення такого у договорі або законі не висловив заперечень проти договору у формі мовчання.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17, де скасовуючи судові рішення про відмову у стягненні боргу за надані комунальні послуги та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, Верховний Суд зазначив, що надавач послуг опублікував в газеті у якості пропозиції (оферти) для підписання споживачами публічний договір про надання комунальних послуг, а тому з огляду на те, що відповідач протягом місяця з дня публікації не направив свою письмову відмову укласти договір, то він вважається таким, що прийняв пропозицію позивача про укладення договору. При цьому Верховний Суд керувався тим, що на фізичних осіб покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за користування послугами, а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору про надання послуг або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту), за умовами якого ПАТ «АК «Київводоканал», яке було перейменовано в ПрАТ «АК «Київводоканал», зобов`язується за плату надати замовнику послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення з використанням внутрішньобудинкових мереж (а.с. 7).

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 не є споживачем послуг централізованого водопостачання та водовідведення за вищевказаною адресою.

При цьому, при розгляді такої категорії спорів слід також враховувати правовий висновок, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року Верховного Суду України при розгляді справи № 6-2951цс15, предметом якої був спір про стягнення боргу за надані комунальні послуги, відповідно до якого, хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що відносини між учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, де Велика Палата погодилася з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги та не знайшла підстав для відступу від висновку Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року при розгляді справи № 6-2951цс15 (пункти 19-20).

Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 щодо обов`язковості сплати комунальних послуг незалежно від наявності договору.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що саме по собі розміщення повідомлення у газеті «Хрещатик № 110 (4510) ПрАТ «АК «Київводоканал» про надання послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення та змісту договору не свідчить про наявність договірних відносин між ПрАТ «АТ «АК «Київводоканал» та ОСОБА_1 .

Таким чином, у період з 01 вересня 2014 року по 08 квітня 2016 року відповідач ОСОБА_1 була споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки після розміщення їх виконавцем 05 серпня 2014 року у засобах масової інформації повідомлення про публічний договір (оферту) та тексту договору про надання таких комунальних послуг в установленому законом порядку не заявила відмову від надання зазначених послуг, а також протягом вказаного періоду фактично користувалась послугами, які надавалися позивачем.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не доведено, що тільки ОСОБА_1 є споживачем послуг, які постачає ПрАТ «АК «Київводоканал», оскільки з інформації Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 03 квітня 2023 року вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 також були зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 11.03.1999 по 08.04.2016 роки та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 11.03.1999 по 30.09.2014 роки (а.с. 42).

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Позивачем здійснено розрахунок заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення по о/р НОМЕР_1 , вказаний особовий рахунок було відкрито на відповідачку ОСОБА_1 , та в якому відображено об`єми споживання послуг, суму нарахування, суми оплати споживача, субсидії, корегування тощо (а.с. 9-10).

Відповідно до вказаного розрахунку заборгованість за спожиті послуги за період з вересня 2014 року по квітень 2016 року становить 5 780,68 грн.

Тобто, позивач правомірно скористався наданим йому законом правом звернутися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 .

Колегій суддів забезпечила право відповідача ОСОБА_1 подати відзив на апеляційну скаргу та заперечення проти заявлених позовних вимог, у т.ч. ухвалою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2024 року продовжила строки розгляду справи та подачі відзиву (а.с. 86).

Відповідачкою ОСОБА_1 не надано до суду доказів на спростування вказаного розрахунку заборгованості, про застосування наслідків пропуску строку позовної давності як підставу відмови в позові відповідачка у цій справі не заявляла, а відтак, наданий позивачем розрахунок є належним доказом на підтвердження заборгованості відповідача за спожиті житлово-комунальні послуги.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вказані житлово-комунальні послуги за період з 01 вересня 2014 року по 08 квітня 2016 року в сумі 5 780,68 грн.

Також, позивач крім суми заборгованості за житлово-комунальні послуги просив також стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3 % річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

Так, колегія суддів, перевіривши розрахунок позивача встановила, що за період з 21.10.2014 року по 31.12.2020 року на заборгованість у розмірі 255,27 грн. три відсотки річних становлять 47,46 грн. та 332,87 грн.- інфляційних витрат, за період з 21.11.2014 по 31.12.2020 року на заборгованість у розмірі 255,27 грн. три відсотки річних становлять 46,81 грн. та 321,91 грн.- інфляційних витрат, за період з 21.12.2014 по 31.12.2020 на заборгованість 255,27 грн. три відсотки річних становлять 46,18 грн. та 305,09 грн.- інфляційних витрат, за період з 21.01.2015 по 31.12.2020 на заборгованість 255,27 грн. три відсотки річних становлять 43,53 грн. та 288,25 грн.- інфляційних витрат, за період з 21.02.2015 по 31.12.2020 на заборгованість 255,27 грн. три відсотки річних становлять 44,88 грн. та 260,89 грн.- інфляційних витрат, за період з 21.03.2015 по 31.12.2020 на заборгованість 255,27 грн. три відсотки річних становлять 44,29 грн. та 210,58 грн.- інфляційних витрат, за період з 21.04.2015 по 31.12.2020 на заборгованість 255,27 грн. три відсотки річних становлять 43,64 грн. та 153,37 грн.- інфляційних витрат, за період з 21.05.2015 по 31.12.2020 на заборгованість 255,27 грн. три відсотки річних становлять 43,01 грн. та 144,57 грн.- інфляційних витрат, за період з 21.06.2015 по 31.12.2020 на заборгованість 255,27 грн. три відсотки річних становлять 42,36 грн. та 142,98 грн.- інфляційних витрат, за період з 21.07.2015 по 31.12.2020 на заборгованість 331,36 грн. три відсотки річних становлять 54,17 грн. та 190,82 грн.- інфляційних витрат, за період з 21.08.2015 по 31.12.2020 на заборгованість 350,21 грн. три відсотки річних становлять 56,36 грн. та 206,12 грн.- інфляційних витрат, за період з 21.09.2015 по 31.12.2020 на заборгованість 350,21 грн. три відсотки річних становлять 55,47 грн. та 193,62 грн.- інфляційних витрат, за період з 21.10.2015 по 31.12.2020 на заборгованість 350,21 грн. три відсотки річних становлять 54,60 грн. та 200,78 грн.- інфляційних витрат, за період з 21.11.2015 по 31.12.2020 на заборгованість 350,21 грн. три відсотки річних становлять 53,71 грн. та 189,98 грн.- інфляційних витрат, за період з 21.12.2015 по 31.12.2020 на заборгованість 350,21 грн. три відсотки річних становлять 52,85 грн. та 186,22 грн.- інфляційних витрат, за період з 21.01.2016 по 31.12.2020 на заборгованість 350,21 грн. три відсотки річних становлять 51,96 грн. та 181,44 грн.- інфляційних витрат, за період з 21.02.2016 по 31.12.2020 на заборгованість 350,21 грн. три відсотки річних становлять 51,07 грн. та 183,57 грн.- інфляційних витрат, за період з 21.03.2016 по 31.12.2020 на заборгованість 350,21 грн. три відсотки річних становлять 50,24 грн. та 178,29 грн.- інфляційних витрат, за період з 21.04.2016 по 31.12.2020 на заборгованість 350,21 грн. три відсотки річних становлять 49,35 грн. та 160,41 грн.- інфляційних витрат.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 4 031,76 грн. інфляційних втрат та 931,94 грн. - 3 % річних, виходячи з розрахунку щомісячних розмірів заборгованості та періоду, визначеного позивачем в розрахунку заборгованості, протягом якого відповідач має нести відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) за період з 01 вересня 2014 року по 08 квітня 2016 року, інфляційних витрат та 3 % річних за прострочення заборгованості за вказаний період, та ухвалення нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення в розмірі 5 780,68 грн., інфляційних втрат в розмірі 4031,76 грн. та 3 % річних в розмірі 931,94 грн.

Щодо судових витрат.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути пропорційно до частини задоволених вимог (50,86 %) 1 154,52 грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 3 285,14 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом, сплата яких підтверджується платіжними дорученнями у матеріалах справи (а.с. 6, 61).

З огляду на положення частини 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року - скасувати у частині відмови у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат та 3 % річних за період з 01 вересня 2014 року по 08 квітня 2016 року, ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»(ідентифікаційний код юридичної особи 03327664) заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 вересня 2014 року по 08 квітня 2016 року у сумі 5 780,68 грн., інфляційні втрати у сумі 4031,76 грн. та 3 % річних у розмірі 931,94 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»(ідентифікаційний код юридичної особи 03327664) 1 154,52 грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 3 285,14 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова