КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 382/69/24

24 червня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів -Музичко С.Г.

- Болотова Є.В.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року, постановлену під головуванням судді Кисіль О.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 до Акціонерного товариства КБ "ПРИВАТБАНК" про визнання недійними трансакцій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_2 звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до Акціонерного товариства КБ "ПРИВАТБАНК" про визнання недійними трансакцій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, відповідно до вимог якого просить визнати недійсними, такими, що є безпідставними, транзакції, що були здійснені в період з 16 год. 01 хв. 21 липня 2023 року по 16 год. 42 хв. 21 липня 2023 року, угода № SAMDNWFC6 від 19.07.2023 (картковий рахунок № НОМЕР_1 , додатковий картковий рахунок № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), відкритих на ім`я ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ).

Просив зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК (ідентифікаційний код юридичної особи: 14360570) припинити нарахування ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) відсотків (процентів за користуванням коштів), комісій та будь яких витрат за транзакціями, що були здійснені в період з 16 год. 01 хв. 21 липня 2023 року по 16 год. 42 хв. 21 липня 2023, угода № SAMDNWFC6 від 19.07.2023 (картковий рахунок № НОМЕР_1 , додатковий картковий рахунок № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), відкритих на ім`я ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ). Відновити залишок коштів на банківському рахунку Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (ідентифікаційний код юридичної особи: 14360570) угода № SAMDNWFC6 від 19.07.2023 (картковий рахунок № НОМЕР_1 , додатковий картковий рахунок № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), відкритих на ім`я ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до стану, в якому він перебував на 00 год. 00 хв. 21 липня 2023 року.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (ідентифікаційний код юридичної особи: 14360570) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) кошти у розмірі 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок).

Позов обгрунтовано тим, що ОСОБА_3 є держателем платіжних карток Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" серед яких є банківська картка за № НОМЕР_1 . 19 липня 2023 року позивачка перебуваючи у соціальній мережі "Facebook" перейшла за посиланням, внаслідок чого на карті № НОМЕР_1 збільшено кредитний ліміт з подальшим його частковим використанням та зняттям готівки. Вказані дії проведено без волі позивачки, сторонньою особою.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_2 до Акціонерного товариства КБ "ПРИВАТБАНК" про визнання недійними трансакцій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, передано за підсудністю до Печерського районного суду м.Києва (01601, м. Київ, вулиця Володимирська, 15).

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, ОСОБА_4 , в особі представника ОСОБА_2 подала на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до Яготинського районного суду Київської області.

У скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував правила підсудності оскільки звертаючись до суду з позовом позивач посилався на Закон України «Про захист прав споживачів», а отже відповідно до ч.5 ст.28 ЦПК України мав право пред`являти позов за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Апеляційним судом виконаний процесуальний обов`язок щодо направлення відповідачу копії апеляційної скарги та ухвали про відкриття провадження.

Відповідач, повідомлений про розгляд справи, не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо доводів і вимог апеляційної скарги позивача до апеляційного суду не направив.

Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду (п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги та скасування ухвали, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу та передаючи справу на розгляд до Печерського районного суду міста Києва, виходив з того, що згідно 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З урахуванням наведеного суддя дійшов висновку про передачу матеріалів вказаної позовної заяви за підсудністю на розгляд до Печерського районного суду м. Києва.

Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції).

Територіальна юрисдикція визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.

Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (пункт 1 частини першої статті 31 ЦПК України).

За загальним правилом, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ч. 2 ст. 27 ЦПК України).

Стаття 28 ЦПК України встановлює правила підсудності справ за вибором позивача, яку ще називають альтернативною підсудністю.

Альтернативною називають підсудність, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу.

Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян.

Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що в залежності від характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, особистих обставин позивач може обирати серед двох, трьох чи більшої кількості судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно із ч. 16 ст. 28 ЦПК України, позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно із цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленою статтею 30 цього Кодексу.

У випадку, коли пред`явлення позову не пов`язано із захистом прав споживачів, встановлена для цих позовів альтернативна підсудність не поширюється.

Звертаючись до Яготинського районного суду Київської області, позивач, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів» вказував про те, що АТ КБ «Приватбанк» безпідставно і неправомірно збільшено кредитний ліміт на 50 000,00 грн. частину грошових коштів перераховано Відповідачем невідомій Позивачу особі, яка у подальшому зняла частину грошових коштів, а частиною здійснено розрахунок у магазинах.

Відповідно до преамбули до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Згідно з п. З ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавцем є суб`єкт господарювання, який виконує роботу або надає послуги.

Згідно п. 22 ст.1 цього ж Закону, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та держане регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Частиною 1 статті 4 цього Закону визначено, що фінансовими послугами вважаються, зокрема: випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Відповідно до роз`яснень, які містяться у ч.2 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Враховуючи зазначені положення, відносини, які склались між Позивачем та відповідачем регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Позивач є держателем платіжної картки за № НОМЕР_1 , яка використовувалась позивачем виключно для отримання пенсії та проведення розрахунків фізичної особи, а тому Позивач є споживачем зазначеної послуги.

Враховуючи зареєстроване місце проживання позивача: АДРЕСА_1 , позивач, як споживач фінансових послуг, вірно визначив підсудність справи та керуючись ч.5 ст. 28 ЦПК України звернувся до Яготинського районного суду Київської області посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів»

У даній справі позивач використав належне йому право вибору суду за правилами підсудності та звернувся до Яготинського районного суду Київської області за місцем проживання або перебування споживача.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позов подано в рамках Закону України «Про захист прав споживачів» позивач відповідно до ч.5 ст.28 ЦПК України подав позов за зареєстрованим місцем проживання споживача.

Суд першої інстанції на вищенаведені обставини належної уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про передачу справи на розгляд до Печерського районного суду міста Києва.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з позицією ЄСПЛ основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і держава не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки Яготинським районним судом Київської області ухвалу від 30 квітня 2024 року про передачу справи на розгляд іншому суду постановлено з порушенням норм процесуального права, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню в порядку, визначеному ст. 379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, яким є Яготинський районний суд Київської області.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року про передачу справи на розгляд іншого суду - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді