Єдиний унікальний номер 599/498/24
Номер провадження 2/599/167/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2024 р. Зборівський районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Чорної В. Г., секретаря судового засідання Грицай О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Зборові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що з 02 березня 2016 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В даному шлюбі у них народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають разом із матір`ю за адресою: с.Ренів, Тернопільський район, Тернопільська область. Спільне подружнє життя у них з відповідачем не склалося, оскільки він не приділяє уваги сім`ї, після народження дітей, участі у розвитку та вихованні дітей він не приймає. Відповідач нехтував загально прийнятними правилами поведінки, часто не ночував дома, або приходив додому коли йому заманеться, при цьому порушував порядок у будинку, будив дітей. Наприкінці 2023 року вони взагалі припинили будь-яке спілкування, через що позивач з дітьми переїхала до своїх батьків у село Ренів Тернопільського району Тернопільської області, де проживають по даний час. Повертатися в смт. Залізці, до будинку в якому проживає відповідач, не бажає. З часу переїзду на нове місце проживання відповідач до дітей не навідується, та не надає жодної матеріальної допомоги, діти перебувають на повному її утриманні. За вказаних обставин просить позов задовольнити та розірвати шлюб, укладений між ними, визначити місце проживання дітей разом із нею, а також стягнути в її користь з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 4000 гривень на кожну дитину. Позивач вимоги підтримала та просять суд їх задовольнити про що подала відповідну заяву, просить суд розглянути справу за її відсутності, при неявці відповідача не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Подала заяву в якій згідна, щоб з відповідача стягувались аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 9000 (дев`ять тисячі) гривень по три тисячі гривень на кожну дитину, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ними повноліття, починаючи з дня звернення до суду.

Відповідач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, просить стягнути на утримання дітей в розмірі дев`ять тисяч гривень щомісячно.

Суд, в силу п.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін.

Дослідивши та оцінивши зібрані докази у справі, суд встановив наступні обставини справи.

02 березня 2016 року сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області, актовий запис № 01, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 02 березня 2016 року.

У шлюбі в сторін народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Між подружжям виникають непорозуміння, сторони втратили почуття поваги та любові один до одного. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення.

Щодо вимог про стягнення аліментів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України.

При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище позивача, платника аліментів, матеріальне становище дитини, на яку призначаються аліменти стан здоров`я дитини та платника аліментів наявність на праві власності, володіння та користування у платника аліментів майна.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, шляхом стягнення із відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до досягнення ними повноліття, починаючи з 07.03.2024 року.

Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

За таких обставин, суд вважає, що рішення суду підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1073.60 грн.

Щодо вимог про визначення місця проживання малолітніх дітей, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності із вимогами ст.153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ч. 1-2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно вимог ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст.161 СК України).

Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

У 6-му принципі Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, яку Україною було ратифіковано у встановленому законом порядку та яка діє на час виникнення спірних правовідносин, дитина для повного та гармонійного розвитку має потребу у любові та розумінні. Дитина повинна, коли це можливо, зростати під опікою та під відповідальністю своїх батьків та у всякому випадку в атмосфері любові, а також моральної та матеріальної забезпеченості. Окрім того вказаним принципом закріплено, що малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли наявні виключні до того обставини, бути розлученою із матір`ю.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

З врахуванням встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу неможливе та недоцільне, оскільки суперечить інтересам сторін, дана сім`я фактично розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 4 - 13, 76, 81, 141, 263-265, 279, 280-283, Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 02 березня 2016 року виконкомом Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області, актовий запис № 01.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разоміз матір`ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 РНОКПП НОМЕР_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 9000 (дев`ять тисячі) гривень по три тисячі гривень на кожну дитину, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до досягнення ними повноліття, починаючи з 07.03.2024 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , судовий збір в дохід держави в розмірі 1211.20 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в загальному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду-якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Повний текст рішення складено 19 червня 2024 року.

Суддя Зборівського

районного суду Чорна В.Г.