Єдиний унікальний номер 305/2707/24
Провадження по справі 2/305/714/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2024 року місто Рахів

Рахівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого - судді Дочинця С.І., при секретарі Веклюк А.В., за участі представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні Рахівського районного суду Закарпатської області за правилами спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , про скасування договору про поділ нежитлового приміщення, поділ нежитлового приміщення та вирішення питання окремого входу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 про скасування договору про поділ нежитлового приміщення, поділ нежитлового приміщення та вирішення питання окремого входу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 20 серпня 2024 року звернулась до керівника ГО «Говори правду народу» ОСОБА_2 . У розмові із ОСОБА_3 . Керівником Організації було з`ясовано, що 02 лютого 1999 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 купили у ОСОБА_5 , начальника відділу цінних паперів ВАТ «Рахівська картонна фабрика», яка діяла від імені ВАТ «Рахівська картонна фабрика» по Дорученню №11/15 від 22 січня 1999 року на праві колективної власності приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 216,28 кв.м., де торгова площа 181,2 кв.м. Було складено Договір купівлі-продажу який посвідчено завідуючою Рахівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_6 , та який зареєстровано в реєстрі за №238. Покупці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стали власниками по вищевказаного приміщення магазину «Верховина». Крім того, при розмові із ОСОБА_3 . Керівнику Організації стало відомо, що 20.06.2023 року співвласниця в частині приміщення магазину « ОСОБА_7 » ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_3 , що має наміри виділити в натурі свою частку із спільного майна, тобто здійснити поділ майна на самостійні об`єкти нерухомого майна, з власним входом та допоміжними приміщеннями. ОСОБА_3 надала дві відповіді на одержаного листа щодо розподілу майна від 20.06.2023 року, де було повідомлено співвласницю ОСОБА_8 , що розподіл (із виділення часток у спільному майні) повинен здійснюватись в порядку, визначеному чинним законодавством. Разом з тим, вважають одержаний Договір про поділ нежитлового приміщення, кафе-магазину в натурі та припинення спільної часткової власності, який зареєстровано в реєстрі за №1-246 від 28.02.2024 року та посвідчено нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Пріц О.І., таким, що складений із порушенням чинного законодавства та підлягає скасуванню, зважаючи на наступне.

По-перше, «Покупці» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 купили приміщення магазину «Верховина» загальною площею 216,28 кв.м., де торгова площа 181,2 кв.м. Разом з тим, у одержаному Договорі про поділ нежитлового приміщення кафе-магазину в натурі та припиненням спільної часткової власності від 28.02.2024 року. вказано що ОСОБА_4 набуває право власності загальною площею 103,39 кв.м., а ОСОБА_3 набуває право власності загальною площею 102,41 кв.м., що в сумі складає 103,39 кв.м.+102,41 кв.м.=205,80кв.м, що не відповідає купленій загальній площі 216,28 кв.м., куди поділися 10,48 кв.м. (216,28кв.м.-205,80кв.м. 10,48кв.м), а також не вказано про поділ торгової площі, яка складає 181,12 кв.м. Отже, Договір від 28.02.2024 року не відповідає Договору купівлі-продажу від 02.02.1999 року серії ААР №226805 який зареєстровано за №238 завідуючою Рахівською державною нотаріальною конторою Пріц O.І.

По-друге, при розподілі купленого нежитлового приміщення кафе-магазину в натурі не зазначено про вхід власників до свого майна, та ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності закрила на замки вхід до майна ОСОБА_3 .

По-третє, у Договорі про поділ нежитлового приміщення кафе-магазину в натурі та припинення спільної часткової власності від 28.02.2024 року фігурують власники ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , яка теж являється на прaвi приватної спільної часткової власності.

По-четверте, керівник Організації для підтвердження допущених помилок особисто провів заміри, та заміри підтвердилися, які надала «Покупець» ОСОБА_3 , тобто загальна площа приміщення магазину «Верховина» становить 21,7м. х 12,6м. 273,42, що не відповідає купленій загальній площі 216,28 кв.м.

На підставі викладеного, представник позивача просить позов задовольнити, договір про поділ нежитлового приміщення кафе-магазину в натурі та припинення спільної часткової власності від 28 лютого 2024 року скасувати. Прийняти рішення Суду, яке вирішить про поділ нежитлового приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по частині між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та вирішить питання окремого входу до свого купленого майна.

Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_2 про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду даної цивільної справи повідомлені належним чином шляхом надсилання електронного судового виклику на номер телефону, вказаний в матеріалах справи. У судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи чи про свою обов`язкову участь також не подав.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, подала до суду заперечення, зміст яких зводиться до наступного. Так, позивачка ОСОБА_3 особисто звернулася до техніка з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_10 з нотаріально посвідченою заявою від 15.01.2024 року про виготовлення висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, який є предметом спору, що підтверджується відповідними доказами. Вказаний висновок і передував укладенню договору про поділ нежитлового приміщення, кафе магазину в натурі та припинення спільної часткової власності між сторонами, який укладено 28.02.2024 pоку. Зазначила, що цей договір відповідає дійсним намірам сторін, не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Укладений у відповідності зі справжньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для сторін умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладений без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, сторони однаково розуміли та розуміють значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажали настання саме тих правових наслідків, що створені даним договором, а також договором визначені всі істотні умови, про що свідчать особисті підписи на договорі. Також сторони підтвердили, що домовились і не мають жодних зауважень, доповнень або суперечностей щодо цього договору. При цьому слід ураховувати, що позивачка постійно користується нерухомим майном, має до нього вільний доступ, а тому на час укладення оспорюваної угоди була спроможна здійснити всі необхідні заходи для встановлення обставин на які вона посилається як на підставу для скасування договору. Таким чином, позивачка не довела належними та допустимими доказами наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення. На підставі викладеного, просила у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи та додані до неї письмові докази, заслухавши думку сторін , встановив наступні обставини.

Як вбачається зі звернення ОСОБА_3 від 20.08.2024 року, остання звернулась до керівника громадської організації «Говори правду народу» ОСОБА_2 з метою захисту конституційних прав щодо розподілу купленого на праві колективної власності приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 216,28 кв.м., де торгова площа 181,2 кв.м.

Згідно копії договору купівлі-продажу від 02.02.1999 року, ОСОБА_5 , начальник відділу цінних паперів ВАТ «Рахівська картонна фабрика», діючи від імені ВАТ «Рахівська картонна фабрика» по Дорученню №11/15 від 22 січня 1999 року продала, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 купили на праві колективної власності приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться в агальною площею 216,28 кв.м., торговою площею 181,2 кв.м.

Відповідно до листа від 20.06.2023 року, ОСОБА_4 повідомляє ОСОБА_3 щодо намірів виділити в натурі своєї частки із спільного майна. Пропонує погодити та провести поділ майна.

Згідно відповіді на лист від 07.05.2023 року, ОСОБА_3 повідомляє ОСОБА_4 , що не заперечує проти розподілу нерухомого майна: нежитлового приміщення, вбудованого приміщення магазину та кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить їм в рівних частках по на основі спільної часткової власності.

Крім того, ОСОБА_3 звернулась листом до ОСОБА_4 , в якому вона пропонує встановити вхід у належну їй частину приміщення шляхом відновлення колишнього входу в кафе «Ізумруд». ЦУ разі згоди уступити 2,66 кв.м. належної ОСОБА_4 площі для встановлення входу, ОСОБА_3 зобов`язується компенсувати вартість цієї площі грошовими коштами.

Як вбачається з Договору про поділ нежитлового приміщення, кафе-магазину в натурі та припинення спільної часткової власності, який зареєстровано в реєстрі за №1-246 від 28.02.2024 року та посвідчено нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Пріц О.І., договір укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які є співвласниками нежитлового приміщення, кафе-магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 набуває право власності в цілій частині на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомості вбудоване приміщення кафе магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » загальною площею 103,39 кв.м., а ОСОБА_3 набуває право власності загальною площею 102,41 кв.м. За результатами поділу спільного майна право спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 припиняються, сторони вважають частки їх рівними і матеріальних претензій одна до одної не мають.

Відповідно до заяви від 15.01.2024 року, посвідченого державним нотаріусом Пріц О.І., ОСОБА_3 звернулась до техніка з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_10 , та просить виготовити висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, а саме кафе магазину «Ізумруд» з зазначенням об`єктів нерухомого майна, яке вона використовує .

Переглядом фотосвітлин, доданих до матеріалів справи встановлено, що на них зображено кафе магазин.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд керується наступними положеннями законодавства.

З урахуванням норм статті 4 ЦПК України, статті 15 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Таким чином, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Таким чином, як вбачається з вищезазначеного Договору про поділ нежитлового приміщення, кафе-магазину в натурі та припинення спільної часткової власності, за результатами поділу спільного майна право спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 припинилось, сторони вважають частки їх рівними і матеріальних претензій одна до одної не мають.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на той факт, що у спірному Договорі не вірно поділена загальна площа та не зазначено про поділ торгової площі між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Разом з тим, у вказаному договорі не зазначено про вхід власників до свого майна, а тому такий договір підлягає скасуванню.

Згідно із ч.1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Окрім зазначеного, суд звертає увагу на основні засади цивільного законодавства щодо свободи укладення договору між учасниками цивільних правовідносин.

Так, відповідно до ч.3 ст.203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, укладаючи договір про поділ нежитлового приміщення, кафе-магазину в натурі та припинення спільної часткової власності, сторони на власний розсуд вирішили спір, який існував між ними, щодо спільного майна. (постанова Верхоного Суду від 29.04.2022 р. у справі №753/19919/19).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Під помилкою належить розуміти неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним, як такого, що укладений під впливом помилки, необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, цивільне законодавство розуміє в тому числі і помилку в характері (природі) правочину, прав та обов`язків сторін.

Тлумачення вказаної норми дозволяє стверджувати, що: під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення; під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу); помилка, яка істотним чином впливає на формування волі сторони правочину, повинна існувати на момент його вчинення. Схематично вплив обставин, які мають істотне значення можливо відобразити таким чином: «немає істотної помилки - відсутнє вчинення правочину». Незнання закону не включено до переліку помилок, яким надається істотне значення. Це по суті є відображенням ще римського принципу ignorantia juris nocet (з лат. - незнання закону шкодить); поза віднесенням до обставин, які можуть бути розцінені як такі, що мають істотне значення, знаходиться мотив правочину. Мотив правочину - це стимул його вчинення і дозволяє встановити, чому саме особа вчинює правочин. Тому мотив, за яким вчинено правочин, правового значення не має. Хоча й законодавець і вказує на допустимість надання мотиву правочину значення істотної помилки у випадках, встановлених у законі. Проте таких випадків на рівні норми закону законодавець не передбачив.

Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 15.05.2023 р. у справі № 522/9246/19.

Згідно із постановою Верховного Суду від 6 серпня 2020 року у справі №171/2190/17 обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 особисто перед укладанням Договору звернулась до техніка з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_10 стосовно виготовлення висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна - кафе магазину «Ізумруд» з зазначенням об`єктів нерухомого майна, яке вона використовує .

Крім того, як вбачається із змісту оскаржуваного договору, ОСОБА_3 своїм підписом у присутності нотаріуса завірила, що розуміє значення і умови вказаного Договору, та його правові наслідки, її волевиявлення є вільним і відповідає її внутрішній волі, договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину, текст договору повністю відповідає її волевиявленню, матеріальних претензій до іншої сторони не має.

Разом з тим, стороною позивача не доведено, що на момент укладення оспорюваного договору ОСОБА_3 помилялася стосовно правової природи укладеного правочину, оскільки, укладаючи цей договір, вона усвідомлювала його істотні умови і правові наслідки їх укладення.

Таким чином, спірний договір про поділ нежитлового приміщення на момент укладення відповідав дійсним намірам сторін, не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, сторони однаково розуміли значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажали настання саме тих правових наслідків, що були передбачені даним договором.

Крім того, сторони підтвердили, що домовились і не мають жодних зауважень, доповнень або суперечностей щодо цього договору, також договором визначені всі істотні умови, про що свідчать особисті підписи на договорі, а тому підстави для скасування даного договору відсутні.

Оскільки не підлягає до задоволення позовна вимога щодо скасування договору про поділ нежитлового приміщення в натурі, відсутні також і правові підстави для задоволення позовної вимоги про поділ нежитлового приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по частині між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та вирішення питання окремого входу, яка є похідною.

Крім того, позивачка як власник нерухомого майна, постійно користується вказаним майном, має до нього вільний доступ, а тому на час укладення спірного договору та на даний час спроможна здійснити всі необхідні заходи, для встановлення обставин на які вона посилається, в тому числі вирішення питання окремого входу.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід лишити за позивачем у зв`язку з відмовою в позові.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.5-13, 133, 141, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , про скасування договору про поділ нежитлового приміщення, поділ нежитлового приміщення та вирішення питання окремого входу відмовити.

Судові витрати залишити за позивачами.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканка АДРЕСА_2

Представник позивача ОСОБА_2 , мешканець АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована АДРЕСА_4

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Рахівського районного суду

Закарпатської області Дочинець С.І.