ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/1727/23Головуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В.
Провадження № 22-ц/817/480/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2024 року, ухваленого суддею Малярчуком В.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який обгрунтовано тим, що він з 2010 року є пенсіонером, у 2000 році виїхав до Німеччини на постійне місце проживання, а в 2017 році було оформлено вихід з громадянства України, паспорт України анульовано. 26.09.2017 року на його адресу в Україні надійшло повідомлення про припинення виплати пенсії по причині до зясування. Вважаючи дані дії протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Рішенням суду від 30.11.2018 року його позов було задоволено та визнано протиправними дії Головного управління ПФУ в Тернопільській області щодо припинення виплати пенсії та щодо відмови у її поновленні, зобовязано відновити виплату. У подальшому ГУ ПФУ в Тернопільській області неодноразово порушувало права позивача йому було відмовлено у перерахунку пенсії, неправомірно зменшено розмір пенсії, у 2021 році було повторно прийнято рішення щодо призупинення виплати пенсії.

У звязку з тривалою протиправною діяльністю ГУ ПФУ в Тернопільській, створення позивачу перешкод у отриманні ним пенсії, останній з метою відновлення своїх порушених прав був змушений неодноразово звертатися до суду та приїжджати до України для вирішення питань у ГУ ПФУ в Тернопільській області.

Крім цього, частина судових рішень про перерахунок та виплату пенсії залишаються невиконаними.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив стягнути з Державного бюджету України в його користь 75000 грн. моральної шкоди та 57189,72 грн. (1442 євро) матеріальної шкоди, спричиненої неправомірними діями ГУ ПФУ в Тернопільській області.

Рішенням Теребовлянського районного суду від 22 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. У решті позовних вимог відмовлено у зв`язку з безпідставністю. Стягнуто з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 214,67 грн. в дохід держави, пропорційно до задоволених позовних вимог.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вказує, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.11.2018 у справі №500/2201/18, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.04.2019 у справі №500/599/19, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року у справі №500/2579/19 виконані Пенсійним фондом у повному обсязі.

На виконання рішень Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.08.2020 року у справі №500/1280/20, від 15.02.2021 року у справі №500/92/21 апелянтом здійснено перерахунки пенсії ОСОБА_1 , згідно яких суми, які підлягають виплаті відповідачу, становлять 6614,24 грн. та 115 970,64 грн.

Суми заборгованості по пенсії ОСОБА_1 згідно вищевказаних судових судових рішень внесені в автоматизовану базу даних у підсистемі Реєстр судових рішень Інтегрованої комплексної інформаційної системи ПФУ України та будуть виплачені в порядку черговості.

Тому у діях ГУ ПФУ у Тернопільській області відсутні ознаки протиправності, оскільки пенсійний орган виконує усі рішення судів, виплачує заборгованості по пенсії ОСОБА_1 та продовжує виплачувати позивачу пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

ОСОБА_1 не довів наявності факту завдання йому моральної шкоди та не обґрунтував причинний зв`язок між діями Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та наслідками у вигляді завданої моральної шкоди.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Рішенням Теребовлянського районного суду від 22.02.2024 року оскаржується лише в частині задоволення позову про стягнення моральної шкоди у розмірі 15000 грн. В іншій частині вищевказане судове рішення не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа підлягає розгляду судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Обставини справи.

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 , виданого Пенсійним фондом України 05.08.2010 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено пенсію за вислугу років довічно.

11.07.2017 року ОСОБА_1 оформив документи для виїзду за кордон на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччина.

Як вбачається з повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 26.09.2017 року №323, атестатом №281 про зняття з обліку ОСОБА_1 припинено виплату пенсії про причині до з`ясування, пенсію виплачено по 31.07.2017 року.

За результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 03.09.2018 року листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 15.08.2018 року №556/К-11 повідомлено про припинення виплати пенсії з 01.08.2017 року та розяснено, що під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Не погоджуючись із припиненням виплати пенсії з 01.08.2017 року у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання за кордон, позивач звернувся до суду з позовом про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.11.2018 у справі №500/2201/18 позов задоволено, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо припинення виплати пенсії та щодо відмови в її поновленні ОСОБА_1 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2017 року.

Головним управлінням пенсійного фонду України в Тернопільській області відновлено виплату пенсії ОСОБА_1 та проведено її виплату з 30.12.2018.

08.02.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», відповідно до частини четвертої статті 63 Закону №2262-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Проте, листом від 14.02.2019 за №136/К-11 відповідач відмовив позивачу у перерахунку пенсії.

Підставою для відмови слугувало те, що ГУ ПФУ у Тернопільській області з 30.12.2018 року поновило виплату позивачу пенсії на підставі рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.11.2018 року, яким не встановлено зобов`язань щодо проведення інших дій (в тому числі проведення перерахунків пенсій).

Не погоджуючись із таким рішенням субєкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з позовом про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.04.2019 у справі №500/599/19 позов задоволено, визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.18 р. "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" - протиправними. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області з 01.01.2018 р. провести перерахунок та виплату пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.18 року "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".

Головним управлінням Пенсійного фонду України проведено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018 року у розмірі 70% грошового забезпечення.

Не погодившись із таким перерахунком, позивач звернувся із позовом до відповідача про перерахунок пенсії з 01.01.2018 року в розмірі 74% грошового забезпечення.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 у справі №500/2579/19 позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 за вислугу років з 74% від відповідних сум грошового забезпечення до 70% від відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку на підставі постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області здійснити з 01.01.2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 за вислугу років, виходячи з 74% від відповідних сум грошового забезпечення та здійснити виплату пенсії в цьому розмірі з 01.01.2018 року із врахуванням раніше виплачених сум.

У подальшому ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про перерахунок та виплату пенсії з 05.03.2019 року з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року.

Однак, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 25.05.2020 року №890-929/К-02/8-1900/20 ОСОБА_1 повідомлено про виплату перерахованої пенсії поетапно у таких розмірах: з 01.01.2018 року - 50%; з 01.01.2019 року - 75%, з 01.01.2020 року - 100% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018 року, та про відсутність підстав для доплати пенсії

Вважаючи такі дії суб`єкта владних повноважень протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.08.2020 року у справі №500/1280/20 позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05.03.2019 року 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області провести перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 з 05.03.2019 року з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року.

Крім цього, на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 року у справі № 500/2951/20 14.12.2020 ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу видано довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на 05.03.2020 за посадою старшина роти охорони батальйону охорони. Вказана довідка була направлена ІНФОРМАЦІЯ_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області для перерахунку пенсії, однак листом Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області №1900-0307-5/22559 від 23.12.2020 повідомлено ОСОБА_1 , що підстав для проведення перерахунку по даних довідках немає.

Тому ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення перерахунку основного розміру пенсії на підставі виданої оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо непроведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно оновленої довідки про грошове забезпечення станом на 05.03.2019. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 згідно оновленої довідки про грошове забезпечення станом на 05.03.2019 з врахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим спеціальним званням, надбавки за вислугу років, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням виплачених сум.

В подальшому, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у зв`язку із призупиненням йому виплати пенсії.

За результатами розгляду звернення ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 12.05.2021 року №2309-2366/К-02/8-1900/21 повідомлено, про те, що він не звернувся в Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській для проведення ідентифікації, тому виплату пенсії було призупинено та роз`яснено порядок для продовження виплати пенсії.

За результатами розгляду звернень ОСОБА_1 щодо припинення виплати пенсії від 10.05.2021 року, та 12.05.2021 року, 07.06.2021 року Департаментом пенсійного забезпечення Пенсійного Фонду України Куліковському Я.К. роз`яснено, що пенсія в Україні може бути поновлена за умови особистого звернення особи до органу, що призначив пенсію, за місцем проживання (реєстрації) та надання паспорта громадянина України або посвідки на постійне місце проживання (для громадян інших держав).

За результатами розгляду адвокатського запиту, повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 30.08.2021 року №1900-0404-8/25285 ОСОБА_1 повідомлено, що виплату пенсії призупинено з 01.04.2021 року згідно атестату №87 від 18.03.2021 року, оскільки ОСОБА_1 не звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області для проведення ідентифікації.

За результатами розгляду звернення ОСОБА_1 Департаментом пенсійного забезпечення, надання житлових субсидій та пільг Пенсійного фонду України листом від 10.11.2022 року роз`яснено, що виплату пенсії, нарахованої на виконання рішень суду від 30.11.2018 у справі № 500/2201/18 та від 16.04.2019 року у справі 500/599/19 проведено у листопаді 2022 року. Водночас ОСОБА_1 повідомили, що рішенням від 16.12.2020 року № 500/2951/20 на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зобов`язань не покладено.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Згідно частини першої статті 15 та частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав є відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до положень статей 1173, 1174 ЦК України зобов`язання з відшкодування моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Лише за сукупності усіх складових цивільного правопорушення настає відповідальність держави незалежно від вини цих органів/посадових або службових осіб.

Статтями 13, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду.

Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66).

Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).

ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7 травня 2002 року в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100).

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

У справах про відшкодування моральної шкоди у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25.05.2022 року у справі № 487/6970/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 05.12.2022 року у справі № 214/7462/20).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виснував, що сукупність наданих позивачем доказів дає підстави для стягнення компенсації моральної шкоди. Суд вважав встановленим факт порушення прав позивача, оскільки судовими рішеннями неодноразово визнавались протиправними дії відповідача, що мало негативний вплив на позивача у вигляді душевних страждань, порушення звичного способу життя, емоційних переживань, необхідності докладення додаткових зусиль для відновлення порушених прав. Розмір моральної шкоди із урахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості визначено судом у розмірі 15000 грн.

Колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції.

У справі, що переглядається, установлено завдання позивачеві моральної шкоди, спричиненої неодноразовими, протягом тривалого часу протиправними діями та бездіяльністю Головного управління ПФУ в Тернопільській області, що встановлено судовими рішеннями.

Крім цього, невиконаними залишаються два судових рішення про перерахунок та виплату пенсії, які набрали законної сили.

Саме по собі відновлення становища позивача, яке існувало до порушень прав позивача, шляхом ухвалення судами рішень на користь позивача, не може компенсувати ОСОБА_1 його немайнових втрат, оскільки позивач був змушений неодноразово звертатися до суду, вказані звернення до суду та очікування позитивних рішень на свою користь тривали з 2018 року, протягом цього часу він змушений був витрачати свої зусилля для захисту своїх прав.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не довів наявності факту завдання йому моральної шкоди та не обґрунтував причинний зв`язок між діями Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та наслідками у вигляді завданої моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судовими рішеннями дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області неодноразово визнавалась неправомірними та неодноразово було зобов`язано відповідача вчинити певні дії, зокрема, відновити виплату пенсії ОСОБА_1 , провести перерахунок пенсії, що має негативний вплив на позивача, оскільки завдає розчарувань та незручностей, душевних страждань.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.11.2018 у справі №500/2201/18, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.04.2019 у справі №500/599/19, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року у справі №500/2579/19 виконані Пенсійним фондом у повному обсязі, колегія суддів зазначає, що виконання частини з усіх судових рішень, ухвалених за позовами ОСОБА_1 щодо протиправних дій та бездіяльності Головного управління ПФУ в Тернопільській області не спростовує факту спричинення позивачу моральної шкоди. Позивач звертався до суду за захистом свого порушеного права неодноразово, починаючи з 2018 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Постанову суду апеляційної інстанції складено 19 червня 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.