ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8107/24 Справа № 199/1169/24 Суддя у 1-й інстанції - БОГУН О. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Шавкун Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»

на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2024 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2023 року ТОВ Кей-Колект звернулось до суду із вищевказаним позовом посилаючись на те, що 01 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0, за мовами якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 65000,00 доларів США.

01 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №0/П, за умовами якого остання зобов`язалася відповідати перед банком за виконання позичальником умов договору.

Банк вказує, що оскільки у передбачені договором строки позичальники зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконували, у останніх утворилась заборгованість.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2011 року у справі № 2-4831/11 стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ УкрСиббанк заборгованість за кредитним договором № 0 від 01 березня 2007 року у розмірі 491199,30 грн.

13 лютого 2012 року між ПАТ УкрСиббанк та ТОВ Кей-Колект було укладено договір факторингу №2, за умовами якого, до останнього перейшли права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу прав, в тому числі і за кредитним договором № 0 від 01 березня 2007 року, укладеного з відповідачем.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 15 листопада 2013 року у справі № 2-4831/11 замінено стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ "Кей-Колект.

Оскільки відповідачі своєчасно не виконали рішення суду, розмір заборгованості за кредитним договором визначено судом у національній валюті, просили стягнути солідарно із відповідачів у розумінні положень статті 625 ЦК України 3 % річних за період з 01 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 72186,12 грн. та інфляційни втрати, за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 238194,32 грн.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2024 року позов ТОВ Кей -Колект задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ Кей-Колект" 3% річних у розмірі 72186,12 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ "Кей-Колект" понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 4655,71 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідачів 3 % річних від простроченої суми, оскільки останні не виконали грошове зобов`язання за кредитним договором, укладеним в іноземній валюті.

Не погодившись з таким рішенням суду, ТОВ Кей-Колект звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та норм процесуального права, просили скасувати рішення суду в частині залишених без задоволення вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясував належним чином обставини, що мають значення для справи. Вказує, що відповідачами порушено грошове зобов`язання яке виникло за рішенням суду та виражено у грошовій валюті, гривні, висновок суду першої інстанцій про те, що у позивача не виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України є помилковим. Окрім того, судом першої інстанції не дотримано вимог статті 263 ЦПК України та не застосовано до вказаних правовідносин висновки Верховного Суду.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та норм процесуального права, просила скасувати рішення суду в частині задоволеного позову скасувати та ухвалити в оскарженій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, що призвело до прийняття помилкового рішення у справі. Вказує, що судом першої інстанції порушено порядок розгляду справи, оскільки розгляд справи відбувся без належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Вважає, що за вказаних обставин, вона не мала рівних з позивачем можливостей подавати докази, їх дослідженості та доведеності, в якості заперечень. Такими діями суду порушено її права на справедливий суд, що в цілому призвело до порушення її прав на змагальність сторін. Вказує, що зобов`язання за кредитним договором було виконано у повному обсязі у позасудовому порядку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому відсутні підстави для задоволення позову, на що суд уваги не звернув.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Кей-Колект" просило апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила залишити апеляційну скаргу ТОВ "Кей-Колект" без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 01 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», який було перейменовано на ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 65000,00 доларів США.

01 березня 2007 між АКІБ «УкрСиббанк», який було перейменовано на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір поруки №0/П, за умовами якого остання зобов`язалася відповідати перед банком за виконання позичальником умов договору.

Оскільки у передбачені договором строки позичальники зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконували, утворилась заборгованість.

12 грудня 2011 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення у справі № 2-4831/11 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 491199,30 грн.

13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу №2, за умовами якого, до останнього перейшли права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу прав, в тому числі і за кредитним договором № 0 від 01 березня 2007 року, укладеного з відповідачем.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 15 липня 2013 року у справі № 2-4831/11 замінено стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект».

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищевказане рішення суду не було скасовано та набрало законної сили, а отже встановлені даним рішенням обставини не підлягають доказуванню.

Згідно із частиною першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

За розрахунком банку у відповідності до положень статті 625 ЦК України нараховано 3 % річних у розмірі 72186,12 грн. та сума нарахованих інфляційних втрат у розмірі 238194,32 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2011 року підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальників перед банком.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2011 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час його прострочення.

Суд першої інстанції, з урахуванням положень статей 12, 13 ЦПК України, з огляду на те, що кредитна заборгованість відповідачами не погашена, а рішення суду не виконано, встановивши, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, саме у розумінні положень частини другої статті 625 ЦК України, яка є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення 3 % річних у розмірі 72186,12 грн, оскільки кредитний договір укладався в іноземній валюті, а тому інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України, гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанції з точки зору застосування норм права, які стали підставою для позову по суті, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалене рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих доказів, які мають індивідуальний характер. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає його таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Кей-Колект» про не врахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, наведених в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки висновки, зроблені судом першої інстанції не суперечать висновкам Верховного Суду.

Слід звернути увагу, що посилання ТОВ «Кей-Колект» на постанову Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 127/13406/18, як на підставу для задоволення вимогу позову в оскарженій частині, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказаною постановою касаційної інстанції лише підтверджено той факт, що інфляційні втрати можливо стягнути лише у грошовій одиниці України, іноземна валюта індексації не підлягає, що в свою чергу підтверджує правильність висновків місцевого суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, суд першої інстанції розглянув справу за її відсутності та без належного повідомлення про розгляд справи, чим порушив її права на доступ до суду, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані доводи суперечать матеріалам справи, відповідач скористалася своїми процесуальними права передбаченими чинним законодавством, подавши заяву про перегляд заочного рішення та подальшого апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.

Аргументи апеляційної скарги про те, що зобов`язання за кредитним договором було виконано у повному обсязі у позасудовому порядку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому відсутні підстави для задоволення позову, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки скаржником не доведено належними та допустимими доказами виконання судового рішення від 12 грудня 2011 року, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Доводи апеляційних скарг про те, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив дійсні обставини справи та як наслідок зробив неправильний висновок, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані до суду першої інстанції, апеляційні скарги не містять.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункт 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційних скаргах не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Згідно із статтею 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»- залишити без задоволення.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна