Справа № 331/2369/24
Провадження № 2/331/1563/2024
07 жовтня 2024 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Жукової О.Є.,
за участю секретаря Мироненко О.В.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 , до держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України,
Позивачка звернулася до суду із вищезазначеним позовом у власних інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути з держави Російська Федерація в особі міністерства юстиції Російської Федерації на її користь моральну шкоду в розмірі 1 475 663,00 гривень, що на день подання позову згідно офіційного курсу НБУ становить 35 000,00 євро; стягнути з держави Російська Федерація в особі міністерства юстиції Російської Федерації на користь її малолітньої доньки ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1 475 663,00 гривень, що на день подання позову згідно офіційного курсу НБУ становить 35 000,00 євро.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 та її малолітня донька ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена квартира на праві власності належить ОСОБА_1 . Стан цієї квартири та наявного у ній майна станом на день подання позовної заяви невідомий, оскільки місто Пологи перебуває в окупації з 2022 року.
Також ОСОБА_1 одноосібно на праві власності належить будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який внаслідок влучання артилерійського снаряду було знищено разом із правовстановлюючими документами. Наразі отримати дублікати правовстановлюючих документів на будинок немає можливості через тимчасову окупацію м. Пологи Запорізької області.
Тобто, внаслідок військової агресії РФ проти України, окупації міста Пологи, обстрілу та знищення належного ОСОБА_1 на праві власності будинку, вона та члени її сім`ї (чоловік, малолітня донька) втратили житло та майно.
На даний час ОСОБА_1 разом із чоловіком та малолітньою донькою переїхали до міста Запоріжжя, стали на облік внутрішньо переміщених осіб та тимчасово проживають в орендованому житлі.
Повернутися до рідного міста у ОСОБА_1 та її сім`ї немає можливості з огляду на окупацію та військові дії РФ.
Від початку військового нападу РФ проти України ОСОБА_1 та члени її сім`ї постійно перебувають у пригніченому стані, також у них знизився життєвий тонус, що негативно позначається на стосунках з оточуючими та призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, особливо це стосується малолітньої доньки.
Множинний характер порушень прав та законних інтересів позивачів підтверджується вищевикладеним та вказує, що внаслідок саме збройної агресії РФ в частині території України порушено низку їхніх прав, зокрема, право на свободу та повагу до честі і гідності, право на свободу і особисту недоторканість, право на повагу до приватного і сімейного життя, право на свободу думки, совісті і релігії, право власності. Це, у свою чергу, завдає позивачам значних моральних страждань.
Отже, враховуючи множинний та триваючий характер порушень їхніх прав та законних інтересів, а також зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, позивачі вважають законним спосіб стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у виді одноразової суми, яка покриває всі передбачувані порушення, що були допущені Російською Федерацією відносно них.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2024 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 08 серпня 2024 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, але разом із позовною заявою надіслала клопотання про розгляд справи без її участі, у якому також позовні вимоги підтримала і не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач до суду не з`явився, відзив на позов не надав, причин неявки суду не повідомив.
Крім того, у зв`язку з агресією з боку Російської Федерації та введенням воєнного стану АТ «Укрпошта» з 24.02.2022 припинила обмін міжнародними поштовими відправленнями та поштовими переказами з Російською Федерацією.
За наведених обставин повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення судового засідання у даній справі здійснювалось шляхом розміщення на офіційному веб-порталі судової влади України відповідного оголошення в порядку, передбаченому ч.ч. 11, 12 ст. 128 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Так, судом із копії паспорта серії НОМЕР_1 , виданого 28.10.2016 Пологівським РС УДМС України в Запорізькій області, встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 15.02.2018 по теперішній час.
ОСОБА_1 на праві власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 08.11.2017 серії НМХ № 003580, який посвідчено ОСОБА_3 - приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області, а також копією технічного паспорта, виготовленого станом на 23.11.2006.
Також відповідно до копії інформації, зазначеної на державному порталі електронних послуг «Дія», ОСОБА_4 на праві власності належить будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування від 18.08.2008 № 2058, який посвідчено ОСОБА_5 - приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу.
Із копій листа приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Черкун В.І. від 04.03.2024 № 100/01-16 та листа Пологівської районної військової адміністрації від 19.03.2024 № 1-07/К-07-2-ОДА судом встановлено, що ОСОБА_1 зверталася стосовно отримання дублікату договору дарування від 18.08.2008 № 2058, але їй було відмовлено через відсутність доступу до відповідних архівів через тимчасову окупацію РФ міста Пологи.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» збройна агресія - застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; блокада портів, узбережжя або повітряного простору, порушення комунікацій України збройними силами іншої держави або групи держав; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України; засилання іншою державою або від її імені озброєних груп регулярних або нерегулярних сил, що вчиняють акти застосування збройної сили проти України, які мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим в абзацах п`ятому - сьомому цієї статті діям, у тому числі значна участь третьої держави у таких діях; дії іншої держави (держав), яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження третьої держави, використовувалася цією третьою державою (державами) для вчинення дій, зазначених в абзацах п`ятому - восьмому цієї статті; застосування підрозділів збройних сил іншої держави або групи держав, які перебувають на території України відповідно до укладених з Україною міжнародних договорів, проти третьої держави або групи держав, інше порушення умов, передбачених такими договорами, або продовження перебування цих підрозділів на території України після припинення дії зазначених договорів; особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
14.04.2022 Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами РФ та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні», схваленої згідно з постановою Верховної Ради України № 2188-IX).
Згідно із ч.2 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (п.3 ч.2 ст.11 ЦК України).
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-IX затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
У подальшому воєнний стан в Україні було неодноразово продовжено та він діє станом на день ухвалення даного рішення.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року №309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до якого м. Пологи Запорізької області перебуває в тимчасовій окупації.
Обставини збройної агресії РФ проти України та окупації РФ частини території України є загальновідомими і за вимогами ч. 3 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування.
Стаття 28 Загальної декларації прав людини гарантує кожній людині право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені.
Згідно із ч.ч. 1 і 4 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. (ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України).
Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Відповідно до положень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
У пункті 10 вказаної Постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачка і члени її сім`ї до початку військової агресії з боку Російської Федерації як повноправні громадяни своєї країни мали налагоджений побут та можливість вести повноцінне життя.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала особа, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Вказаний висновок висловлений, у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 591/4825/17 (провадження № 61-1188св18).
При оцінці обґрунтованості вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.
Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.
Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що з урахуванням обставин справи, характеру та обсягу страждань, яких зазнали позивачка та її малолітня донька, множинний характер порушень конституційних прав позивачів, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у їхньому житті, час та зусилля, необхідні для можливості відновлення попереднього стану, справедливою сумою компенсації моральних страждань є 1475663,00 грн. для кожного з позивачів, через що позов слід задовольнити.
Враховуючи, що позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»», з урахуванням повного задоволення позовних вимог, згідно вимог ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Керуючись ст. ст. ст. 3,4,11-13, 19, 200, 206 , 263, 265, 280-281 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 , до держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України, задовольнити .
Стягнути з держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (місцезнаходження: вул. Житня, будинок 14, будівля 1, м. Москва, Російська Федерація) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду в розмірі 1 475 663 гривні 00 копійок, що на день подання позову згідно офіційного курсу НБУ становить 35 000,00 євро.
Стягнути з держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (місцезнаходження: вул. Житня, будинок 14, будівля 1, м. Москва, Російська Федерація) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), законним представником якої є мати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), моральну шкоду в розмірі 1 475 663 гривні 00 копійок, що на день подання позову згідно офіційного курсу НБУ становить 35 000,00 євро.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Повний текст судового рішення складений 07 жовтня 2024 року.

Суддя: О.Є. Жукова