ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» червня 2024 року

м. Харків

справа № 644/1567/24

провадження № 22ц/818/2126/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В. Б.,

за участю секретаря - Волобуєва О.О.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 , представниця скаржника - ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи - державний виконавець Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Литвиненко О. В., Індустріальний відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», представник заінтересованої особи - Шкільняк Я. С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 березня 2024 року в складі судді Сітало А.К.

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Литвиненко Олена Володимирівна, Індустріальний відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», звернувся до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 26 лютого 2024 року.

Скарга мотивована тим, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2014 року у справі № 644/8174/13-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 6/4/20/2008/840-К/2119 від 15 квітня 2008 року у сумі 600 845,64 грн; стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 3 441,00 грн в дольовому співвідношенні по 1 147, 00 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2019 року замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» у виконавчому листі № 644/8174/13-ц, що виданий Орджонікідзевським районним судом м. Харкова відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 08 травня 2023 року визнано поважною причину пропущення строку для пред`явлення виконавчих листів № 644/8174/13-ц, виданих Орджонікідзевським районним судом м. Харкова відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до виконання та поновлено його; видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» дублікати виконавчих листів №644/8174/13-ц, виданих Орджонікідзевським районним судом м. Харкова відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . На виконання зазначеної ухвали суду 03 липня 2023 року видано дублікат виконавчого листа.

Постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Литвиненко О.В. від 17 серпня 2023 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання дубліката виконавчого листа, виданого 03 липня 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» судового збору у розмірі 1 147,00 грн.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 18 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв представник ОСОБА_2 , задоволено, ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 08 травня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа відмовлено.

Постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Литвиненко О.В. від 26 лютого 2024 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1. Підставою закінчення виконавчого провадження вказано пункт 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Зазначив, що заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2014 року у справі № 644/8174/13-ц є чинним та не скасованим, а судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 08 травня 2023 року про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання. Дана ухвала не змінює заочне рішення, на підставі якого видано виконавчий лист, а лише продовжувала строк пред`явлення до виконання вже виданого виконавчого документу. Скасування цієї ухвали не тягне за собою скасування чи визнання нечинним заочного рішення, на підставі якого видано виконавчий лист. Також судом не було визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином правова підстава для застосування пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» для закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 у даному випадку відсутня.

Зазначив, що, відкриваючи виконавче провадження державний виконавець незаконно і безпідставно перервала строк пред`явлення виконавчого документу до виконання. Усунення порушення у вигляді незаконного переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання виконавець вирішила зробити, прийнявши іншу незаконну і безпідставну постанову про закриття провадження.

Просив визнати незаконними дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Литвиненко О.В. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 26 лютого 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» грошових коштів в розмірі 1 147,00 грн; скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 26 лютого 2024 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» грошових коштів в розмірі 1 147,00 грн; стягнути з Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 березня 2024 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 - відмовлено.

На вказану ухвалу суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати, ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Зазначив, що правова підстава для застосування пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» для закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 у даному випадку відсутня.

30 травня 2024 року через систему «Електронний суд» Індустріальний відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав ухвалу суду законною, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому посилався на те, що державний виконавець Литвиненко О.В. прийняла постанову про закінчення виконавчого провадження саме керуючись тим, що було скасовано рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, а саме ухвалу від 08 травня 2023 року Київського районного суду м. Полтави у справі №644/8174/13-ц, про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого документа та видачу дубліката виконавчого листа.

13 червня 2024 року до суду апеляційної інстанції через систему «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» надійшли заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в яких він вважав судове рішення законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. Вказав, що державний виконавець при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження діяла з додержанням вимог Закону «Про виконавче провадження». При цьому надав обгрунтування стягнення витрат на правничу допомогу з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» в сумі 10 000,00 грн, яка складається з первинної консультації 1 година, сума 2 000,00 грн; аналіз апеляційної скарги 2 години, сума 4 000,00 грн; написання (складання) заперечення на апеляційну скаргу 2 години, сума 4 000,00 грн, участь в судовому засіданні - 3 000, 00 грн, а всього, 13 000,00 грн. Вказав, що правнича допомога надавалась товариству за Договором № 1 від 01 лютого 2024 року про надання правової допомоги, додаткової угоди № 12 від 10 червня 2024 року, актом виконаних робіт від 11 червня 2024 року, які укладені між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест». В акті зазначено, що заперечень з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» щодо виконаних робіт немає. Просив стягнути цю суму.

В суді апеляційної інстанції представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» та представниця Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вважали її необгрунтованою.

До суду апеляційної інстанції інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за відсутності інших учасників справи на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Литвиненко О.В. при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження відповідали вимогам закону.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова по справі №644/8174/13-ц від 28 жовтня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 600 845,64 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі по 1 147,00 грн з кожного (а.с12-15).

Судове рішення набрало законної сили 10 листопада 2014 року.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2019 року замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» у виконавчих листах № 644/8174/13-ц.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 08 травня 2023 року визнано поважною причину пропущення строку для пред`явлення виконавчих листів № 644/8174/13-ц, виданих Орджонікідзевським районним судом м. Харкова відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до виконання та поновлено його, а також видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» дублікати виконавчих листів №644/8174/13-ц, виданих Орджонікідзевським районним судом м. Харкова відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

03 липня 2023 року на виконання зазначеної ухвали суду Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» видано дублікат виконавчого листа №644/8174/13-ц (а.с.16-17,57).

Постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Литвиненко О.В. від 17 серпня 2023 року відкрито виконавче провадження №72557267 з примусового виконання дубліката виконавчого листа, виданого 03 липня 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» судового збору у розмірі 1 147,00 грн, та стягнуто виконавчий збір в розмірі 114,70 грн.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 18 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , задоволено, ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 08 травня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа відмовлено (а.с.70-77,58-65).

У зв`язку з прийняттям вказаного судового рішення постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Литвиненко О.В. від 26 лютого 2024 року закінчено виконавче провадження №72557267 на підставі пункту 5 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.10-11,66-67).

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (Hornby v. Greece, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року). Право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (ZHOVNER v. UKRAINE, № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (стаття 4 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічні положення містяться і в статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 449 ЦПК України, скаргу на рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. ,Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з частиною першою статті Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 посилався на те, що виконавче провадження закінчено з порушенням вимог закону, оскільки заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2014 року у справі № 644/8174/13-ц є чинним та не скасованим, а судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 08 травня 2023 року про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання. Дана ухвала не змінює заочне рішення, на підставі якого видано виконавчий лист, а лише продовжує строк пред`явлення до виконання вже виданого виконавчого документу. Скасування цієї ухвали не тягне за собою скасування чи визнання нечинним заочного рішення, на підставі якого видано виконавчий лист. Також судом не було визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Як встановлено судом 08 травня 2023 року Київський районний суд м. Полтави постановив ухвалу, якою поновив стягувачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» пропущений строк для пред`явлення виконавчих листів № 644/8174/13-ц, виданих Орджонікідзевським районним судом м. Харкова відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до виконання та видав їх дублікати.

03 липня 2023 року на виконання зазначеної ухвали суду Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» видано дублікат виконавчого листа №644/8174/13-ц.

В подальшому постановою Полтавського апеляційного суду від 18 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задоволено, ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 08 травня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа відмовлено.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про те, що судове рішення, на підставі якого видано дублікат виконавчого листа № 644/8174/13-ц, а саме ухвала Київського районного суду м. Полтави у справі № 644/8174/13-ц від 08 травня 2023 року була скасовано постановою Полтавського апеляційного суду від 18 січня 2024 року, зокрема в частині видачі дублікату виконавчого листа № 644/8174/13-ц та поновленні строку для пред`явлення його до виконання, з огляду на що у виконавця були законні підстави для закінчення відкритого за даним виконавчим листом виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, у діях державного виконавця відсутні порушення норм Закону України «Про виконавче провадження», права ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні, не порушені. У зв`язку із скасуванням судового рішення державний виконавець правомірно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Обов`язковими підставами визнання рішень, дій чи бездіяльності виконавця є не лише сам по собі факт недотримання ним вимог Закону України «Про виконавче провадження», а порушення прав сторони виконавчого провадження.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у діях державного виконавця порушення вимог чинного на час вчинення виконавчих дії законодавства.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, підстави для розподілу судових витрат за розгляд справи, зокрема й на правничу допомогу, у суду апеляційної інстанції відсутні.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест».

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Як вбачається з письмових заперечень представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» з додатками між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» та адвокатом Шкільняком Я. С. укладено 01 лютого 2024 року Договір № 1 про надання правової допомоги та 10 червня 2024 року додаткову угоду, в якій визначено вартість години роботи адвоката 2 000,00 грн, участь адвоката в судовому засіданні 3 000,00 грн. Із акта виконаних робіт від 11 червня 2024 року вбачається, що адвокатом Шкільняком Я. С. надано правових послуг на суму 14 000,00 грн. Зокрема, первинної консультації 1 година, сума 2 000,00 грн; аналіз апеляційної скарги 2 години, сума 4 000,00 грн; збір письмових доказів 2 години, сума 4 000,00 грн; написання (складання) заперечення на апеляційну скаргу 2 години, сума 4 000,00 грн. Також передбачено, що участь в судовому засіданні становить 3 000,00 грн, а всього, 17 000,00 грн, яку він просив стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства. Свої повноваження в суді апеляційної інстанції адвокат Шкільняк Я. С. здійснював на підставі ордеру серії ВХ № 1071451 від 12 червня 2024 року.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 20 вересня 2023 року у справі № 753/7936/22 (провадження № 61-1519св23).

Матеріали справи свідчать про те, що протягом її перегляду судом апеляційної інстанції представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» подано до суду заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та заперечення на апеляційну скаргу.

Як вбачається з матеріалів справи, у суді апеляційної інстанції було проведено одне судове засідання 18 червня 2024 року та адвокат Шкільняк Я. С. брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції протягом 12 хвилини, що підтверджується протоколом судового засідання в режимі відеоконференції.

При цьому позиція Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» з часу розгляду справи судом першої інстанції не змінилась, нові докази не подавались, нові обставини справи не встановлювались, інших процесуальних документів до суду апеляційної інстанції Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» та його представником не подавалось. Тобто, обсяг наданої Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» правничої допомоги фактично обмежується складанням заперечень на апеляційну скаргу та представництво інтересів в одному судовому засіданні.

Слід звернути увагу на позицію Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі № 927/153/22, згідно якої при визначенні витрат на правову допомогу слід враховувати наступне: чи змінювалася правова позиція у справі в судах першої та апеляційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткове джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтовували свої вимоги. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 910/20852/20.

Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що справедливим і співмірним буде стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» 3 000,00 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381, 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 березня 2024 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» 3 000,00 грн витрат на правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В. Б. Яцина

Повний текст постанови складено 20 червня 2024 року.