БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 2-1463/11
провадження № 4-с/361/44/24
УХВАЛА

01 листопада 2024 року суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М. вивчивши скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Уманець Наталії Олегівни, заінтересована особа Акціонерне товариство «Сенс Банк»,-

в с т а н о в и в:

Скаржник звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області зі скаргою на дії або бездіяльність органу примусового виконання рішень.

З матеріалів скарги вбачається, що скаржник ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження; визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника; визнати протиправною та скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а також визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди, які винесені 02.10.2024 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Уманець Наталією Олегівною в межах виконавчого провадження № 76195465.

У пункті 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені й Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас, частиною другою статті 74 Закон України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, Закон України «Про виконавче провадження» установлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та/або штрафів, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово робила висновок про те, що спір з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих під час дії Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця (постанови від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 20 січня 2019 року у справі № 161/8267/17 (провадження № 14-604цс18) та інші).

З огляду на вищевикладене, суд констатує, що правовідносини стосовно оскарження постанови державного виконавця про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а також про стягнення з боржника основної винагороди є адміністративно-правовими, а відтак, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на вищевикладене, враховуючи висновки Верховного Суду, суд вважає, що правовідносини стосовно оскарження зазначених постанов приватного виконавця від 02.10.2024 є адміністративно-правовими, відтак, справа в цій частині підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, наведеною у постанові від 14 квітня 2021 року в справі № 422/5205/12 (провадження № 61-20841св19).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Водночас Європейським судом з прав людини в рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі «МШ «Голуб» проти України» зазначено, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у частині вимог про визнання протиправними та скасування постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а також про стягнення з боржника основної винагороди, винесених 02.10.2024 приватним виконавцем виконавчого округу місті Києва Уманець Н.О. у рамках виконавчого провадження № 76195465.

В іншій частині вимог скарги суд зазначає наступне.

Скарга на дії державного виконавця відповідає вимогам ст. 447, 448 ЦПК України.

Керуючись ст. 450 ЦПК України, суддя,-

у х в а л и в:

У відкритті провадженні в частині вимог про визнання протиправними та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Уманець Наталії Олегівни про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, винесеної 02 жовтня 2024 року в межах виконавчого провадження № 76195465, та постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Уманець Наталії Олегівни про стягнення з боржника основної винагороди, винесеної 02 жовтня 2024 року в межах виконавчого провадження № 76195465, - відмовити.

Роз`яснити скаржнику, що він має звернутися з даними вимогами до відповідного адміністративного суду.

Призначити скаргу ОСОБА_1 до судового розгляду на 15 год. 30 хв. 09 грудня 2024 року.

У судове засідання викликати заявника, державного виконавця, боржника.

Витребувати у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Уманець Наталії Олегівни (02100, м. Київ, вул. Георгія Тороповського, буд. № 37, оф. 77) копії матеріалів виконавчого провадження № 76195465 від 02.10.2024.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя Наталія ПЕТРИШИН