Справа № 191/3824/24
Провадження № 2/191/1315/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Окладнікової О.І.,

за участі секретаря судового засідання Заламай О.Ю.,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Моргун Ірина Анатоліївна, до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування в особі Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

14.08.2024 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області через систему «Електронний суд» звернулася представник позивача - адвокат Моргун І.А. в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначала, що 21 червня 2014 року між ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 було укладено шлюб. ОСОБА_3 та відповідачка мають спільну доньку - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вищевказаний шлюб було розірвано рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.11.2019 у справі № 191/3967/19.

З січня 2020 року позивачка стала проживати разом з батьком. Після переїзду до батька матір позивачки майже зовсім перестала спілкуватися з донькою, телефонувала по 2 рази на місяць лише впродовж перших трьох місяців окремого проживання. Надалі спілкування взагалі припинилось. Відповідачка продовжувала жити своє життя не згадуючи про існування доньки. В серпні 2020 року позивачці стало відомо, що мати виїхала на постійне проживання за кордон. Позивачка ж так і залишалася проживати з батьком й вести звичний їй спосіб життя в м. Дніпро.

З червня 2021 року, після одруження ОСОБА_3 з ОСОБА_4 позивачка та її молодший брат ОСОБА_5 проживають та виховуються у спільній сім`ї батька й мачухи.

Після початку повномасштабного вторгнення рф в Україну ОСОБА_3 , турбуючись про позивачку, зкомунікував з відповідачкою та висловив прохання, щоб остання на перший час забрала доньку до себе в Польщу. В період з березня по вересень 2022 року позивачка проживала разом з відповідачкою. За цей час сторони мешкали разом, немов чужі люди. Відповідачка займалася своїми справами, майже не контактувала з донькою. Позивачка ж була залишена сама собі.

09 вересня 2022 року позивачка повернулась в Україну до своєї родини. Спілкування сторін на цьому припинилось. Відповідачка байдужа до доньки, не цікавиться її життям та здоров`ям, не проявляє до неї материнської турботи, не надає коштів на її утримання. Така поведінка відповідачки є сталою та усвідомленою, матір позивачки фігурує в її житті лише згадкою у свідоцтві про народження та не має наміру змінювати своє відношення. Відповідачка не підтримує зв`язок з позивачкою, не бере участі у її вихованні, формуванні культурних і духовних цінностей та всебічному розвитку. Інтересу до поглядів, захоплень позивачки відповідачка не виявляє, загалом життєдіяльність доньки відповідачку не обходить.

Таким чином, позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки.

Ухвалою суду від 21.08.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання.

У сьогоднішнє підготовче засідання позивач не з`явилася, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити.

Відповідач у підготовче засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Треті особи в підготовче засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Оскільки відповідач визнала пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.3 та ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому засіданні та ухвалити рішення у справі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася позивач ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . Батьком вказано - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_2 (а.с.16).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.11.2019 року по справі №191/3967/19 шлюб між батьками позивача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с.20-21).

Відповідно до довідки №301, виданої 29.03.2024 року директором ТОВ «Аварійна сервісна служба», ОСОБА_3 фактично проживає (без реєстрації) за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним проживають (без реєстрації): ОСОБА_1 , 2008 р.н., (донька), ОСОБА_4 , 1985 р.н., (дружина) та ОСОБА_5 , 2021 р.н. (а.с.19).

Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного 17.06.2024 року Службою у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею за даною адресою проживають батько ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (дружина батька) та ОСОБА_5 (син батька). Батьком та мачухою створені належні умови для проживання та навчання ОСОБА_6 . Дівчина займає окрему кімнату, має комп`ютерну техніку для навчання, телефон, забезпечена одягом та взуттям. Мати дівчини за даною адресою не проживає (а.с.22).

Згідно з довідкою №366, виданої 10.04.2024 року директором коледжу ОСОБА_7 , ОСОБА_1 навчається у ВСП «Технологічний фаховий коледж Дніпровського державного аграрно-економічного університету» на першому курсі денного відділення за спеціальністю 071 «Облік і оподаткування». Термін навчання в коледжі з 01.09.2023 року по 30.06.2026 року (а.с.28).

Відповідно до характеристики від 15.04.2024 року, ОСОБА_1 навчалася у Комунальному закладі освіти «Середня загальноосвітня школа №29» Дніпровської міської ради з сьомого по дев`ятий клас. Вибула зі школи у 2023 році у зв`язку із закінченням дев`ятого класу. Під час навчання зарекомендувала себе як старанна учениця. Мала здібності до навчання, та не завжди навчалася в повну міру своїх можливостей. Володіла навчальним матеріалом на достатньому рівні. На уроках була не завжди активна, домашні завдання виконувала, але потребувала контролю. Проявляла активність і наполегливість за наявності достатньої мотивації. Батько приділяв достатню увагу вихованню доньки. Постійно підтримував зв`язок зі школою та класним керівником, систематично цікавився успіхами у навчанні та поведінкою ОСОБА_6 . Мати не брала участі у шкільному житті дівчини, зв`язок із класним керівником не підтримувала (а.с.30).

Відповідно до довідки №1, видної 03.04.2024 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 , ОСОБА_1 навчалася у ФОП ОСОБА_8 . За 2020 рік сума наданих репетиторських послуг склала 4200,00 грн. (а.с.31).

Відповідно до довідки №4, видної 03.04.2024 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 , ОСОБА_1 отримала репетиторські послуги у ФОП ОСОБА_9 . За 2020 рік сума наданих репетиторських послуг склала 5540,00 грн. (зворот а.с.31).

Відповідно до довідки №9, видної 03.04.2024 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 , ОСОБА_1 навчалася у ФОП ОСОБА_10 . За 2020-2021 навчальні роки сума наданих репетиторських послуг склала 11040,00 грн. (а.с.32).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч її бажанню, за випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідними у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Оцінюючи вищенаведені докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки остання не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, виховання, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на фізичний та психологічний розвиток дитини як складову виховання, а тому позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 150, 164 СК України, ст.ст. 10, 11, 19, 81-83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 352, 354 і 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

задовольнити позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Моргун Ірина Анатоліївна, до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування в особі Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення складене 14.11.2024 року.

Суддя О.І. Окладнікова