У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2024 року м.Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Черніцька І.М., при вирішення питання про прийняття до розгляду заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини, -

В С Т А Н О В И В

Заявник ОСОБА_1 , в порядку окремого провадження, звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що 24 жовтня 2015 року між ним та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час мати ОСОБА_2 не приймає участі в утриманні сина, який проживає разом з ним та перебування на його утриманні. Він самостійно створив дитині належні умови для виховання та розвитку, забезпечує сина всім необхідним. Встановлення даного факту необхідне йому для захисту прав та інтересів дитини, зокрема для оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, вирішення питань щодо переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері, оформлення статусу «одинокого батька», який дає право на щорічну додаткову відпустку, податкову соціальну пільгу, переважне право при залишені на роботі у разі скорочення чисельності штату працівників.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 серпня 2024 року дану справу передано до розгляду головуючому судді Черніцькій І.М.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 серпня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі, на підставі вимог ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд вважав, що із заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право, оскільки зазначені заявником обставини дають підстави стверджувати, що вимога фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих немайнових прав батьків дитини, які закріплені в Сімейному кодексі України.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року дану ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 серпня 2024 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду. Колегія суддів із вказаним висновком суду першої інстанції не погодилась, так як вважала, що у заяві ОСОБА_1 зазначив безспірну мету, а саме набуття пільг та гарантій «одиноким батьком», для досягнення якої необхідно встановити даний юридичний факт. Заявником не ставиться мета щодо позбавлення батьківських прав матері, а тому це не впливає на будь-які права та обов`язки останньої.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02 жовтня 2024 року справу передано до розгляду судді Черніцькій І.М.

Відповідно до наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 вересня 2024 за №287-В, у період з 25 вересня 2024 року по 09 жовтня 2024 року, головуючий суддя перебував у щорічній відпустці.

Вивчивши матеріали справи, приходжу до висновку про наявність підстав для самовідводу судді.

Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з вимогами ч.1 ст.39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37, і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Положеннями ст.40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Встановлено, що ухвалою судді Тернопільсього міськрайонного суду Тернопільської області від 09 серпня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі, на підставі вимог ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

При винесенні ухвали суд виходив з того, що із заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право, оскільки зазначені заявником обставини дають підстави вважати, що вимога фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих немайнових прав батьків дитини, які закріплені в Сімейному кодексі України.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року ухвалу суду скасовано, а справу направлено для продовження розгляду.

Разом з тим, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22 за заявою батька, поданою в порядку окремого провадження, про встановлення факту самостійного виховання дитини, за аналогічних обставин, вирішено скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а заяву залишити без розгляду. У справі за №201/5972/22, яка була предметом перегляду ВП ВС, заявник просив встановити факт самостійного виховання дитини з метою доведення існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу батька, який самостійно виховує дитину. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що встановлення такого факту в порядку окремого провадження може мати негативні наслідки для матері дитини, а тому наявний спір про право, зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залучення органу опіки та піклування. Велика Палата Верховного суду вказала, що факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Відтак, дійшов висновку, що справа не підлягає розгляду у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право участі одного з батьків у вихованні, а тому, на підставі вимог ч. 4 ст. 315 ЦПК, залишив заяву без розгляду.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Приймаючи до уваги вищенаведене та те, що у даній справі суддею Черніцькою І.М. вже була висловлена думка з даного питання, що, у свою чергу, у заявника чи стороннього спостерігача може викликати сумнів у неупередженості суду, вважаю за необхідне заявити самовідвід.

Положеннями п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Відповідно до вимог ст.15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Згідно з приписами п.2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року) , суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, приймаючи до уваги те, що мною уже була висловлена думка щодо вирішення поданої заяви ОСОБА_1 , надана оцінка наявним обставинами справи, з метою уникнення будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді, вважаю за необхідне заявити самовідвід.

Керуючись ст.ст. 36-40 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Прийняти самовідвід судді Черніцької Ірини Миколаївни у розгляді цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини.

Справу передати в канцелярію суду для повторного розподілу в порядку ст.33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повна ухвала суду складена 10 жовтня 2024 року.

Суддя І.М. Черніцька