СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ідентифікаційний код 02886143
Справа №547/1054/24
Провадження №2-з/547/11/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року с-ще Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання К.А.Вареник,

розглянувши без повідомлення учасників справи заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у спосіб накладення арешту на майно та грошові кошти та заборони вчиняти будь-які дії з розпорядження майном відповідачеві ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Семенівський районний суд Полтавської області отримав заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, якою заявник (позивач) просить:

- накласти арешт на майно та грошові кошти, що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах ціни позову у розмірі 45000,00 доларів США;

- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиняти будь-які дії по розпорядженню будь-яким майном, що належить ОСОБА_2 на праві власності, в тому числі, але не виключно: нерухомим майном, транспортними засобами.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову вказує на існування боргової розписки ОСОБА_2 від 06.05.2024, згідно якої останній отримав у ОСОБА_1 у борг 45000,00 доларів США зі строком повернення до 20.06.2024. На усні звернення щодо повернення боргу боржник відповідає погрозами. На підставі відомостей щорічної декларації ОСОБА_2 , що подана на вебсайті НАЗК за 2023 рік, ОСОБА_1 отримав відомості про наявність у боржника майна на загальну суму 1558266,00 грн. Тому обґрунтовано припускає, що відповідач вживатиме заходів для продажу майна після отримання позовної заяви.

Заявник вважає, що обраний ним спосіб забезпечення позову не передбачає збитків відповідача, спрямований на збереження існуючого правового становища, а тому відсутні підстави для зустрічного забезпечення.

Вирішуючи питання щодо заяви про забезпечення позову суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частинами 1, 2 ст. 150 ЦПК передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 11) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково (ч. 6 ст. 153 ЦПК).

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року N 9 (далі Постанова № 9) звернуто увагу судів на те, що за змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а заява про забезпечення позову повинна містити вказівку на вид забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності.

Так, до заяви про забезпечення позову додано копію розписки відповідача від 06.05.2024, відповідно якої він отримав від позивача 06.05.2024 у борг 45000,00 доларів США із зобов`язанням повернути кошти до 20.06.2024.

14.11.2024 В. ОСОБА_3 надав до суду оригінал вказаної розписки.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1056 ЦК України).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Висновок Верховного Суду України, викладений у постанові Судової палати у цивільних справах від 18.09.2013 № 6-63цс13 зазначає, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує не тільки факт укладення договору позики та зміст його умов, але й факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 26.04.2022 у справі № 753/1349/20.

Таким чином, за своєю суттю боргова розписка є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

За загальним правилом наявність розписки у кредитора свідчить про передавання ним коштів боржнику і навпаки: наявність розписки у боржника свідчить про виконання ним обов`язку з повернення позики.

В матеріалах справи наразі перебуває оригінал боргової розписки відповідача ОСОБА_2 від 06.05.2024.

Ураховуючи зазначене суд робить висновок, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, у т.ч. з огляду на неповернення відповідачем значної суми коштів позивачеві із 20.06.2024, що вказує на те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду: накладення арешту на майно відповідача у межах ціни позову 45000,00 доларів США.

Застосування заходів забезпечення позову як заборона відповідачеві вчиняти будь-які дії по розпорядженню будь-яким майном, що належить йому на праві власності, в тому числі, але не виключно: нерухомим майном, транспортними засобами, є безпідставним, оскільки фактично охоплюється накладенням арешту на майно у межах ціни позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 95, 149-153, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на майно та грошові кошти, що належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) у межах загальної суми 45000,00 доларів США.

У задоволенні заяви у іншій частині відмовити.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох років з дня, наступного за днем її постановлення.

Копію ухвали негайно після її постановлення надіслати заявникові (позивачеві) ОСОБА_1 .

Копію ухвали надіслати особі, щодо якої вжито заходи забезпечення позову ( ОСОБА_2 ), негайно після отримання судом відомостей її виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її постановлення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня вручення йому копії ухвали.

Повна ухвала складена і підписана суддею 14.11.2024.

Суддя В.Ф.Харченко