Провадження № 6/522/377/24
Справа № 522/9743/24
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

21 червня 2024 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Бондар В.Я., дослідивши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , за участі стягувача Головне управління ДФС в Одеській області, про скасування арешту накладеного на підставі виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 19.06.2024 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з заявою, якою просить:

- визнати бездіяльність посадових осіб Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса);

- зобов`язати уповноваженого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) провести виконавчі дії по зняттю арештів, накладених на усе майно ОСОБА_3 на підставі виконавчого провадження №56989203 у тому числі вилучити наявні обтяження у відповідних державних реєстрах, в яких здійснюється записи щодо відчуження майна чи проводиться його перереєстрація на іншого власника.

Заява подана адвокатом Агєєвим Н.А. не містить жодного посилання на норму процесуального закону.

Оскільки заявник подає її до Приморського районного суду м. Одеси та називає такий документ «заява», а не скарга на бездіяльність державної виконавчої служби, суд розцінює подання такої заяви на підставі ч.2 ст. 446 ЦПК України, згідно якої процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Суд дослідивши матеріали заяви з додатками, приходить до висновку про відмову у відкритті провадження.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

З листа Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі ПМУМЮ (м.Одеса) від 03.04.2024 №62412 вбачається, що у відділі перебувала на виконання Вимоги №Ф-4652-17У від 03.11.2017 видана Головним управлінням ДФС в Одеській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДФС в Одеській області грошових коштів у розмірі 10 132,08, АСВП 56989203. 19.12.2018 було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

З листа Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі ПМУМЮ (м.Одеса) від 24.04.2024 №73095 вбачається, що арешт на майно боржника ОСОБА_1 накладений постановою від 14.08.2018, а арешт на кошти боржника накладений постановою від 22.08.2018 в рамках виконавчого провадження №56989203.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У свою чергу, судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Згідно зі статтею 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, за правилами адміністративного судочинства мають оскаржуватися рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинені під час виконання ухвалених в адміністративній справі судових рішень, а також виконавчих документів, виданих іншими, ніж суд, органами та посадовими особами, оскільки закон не встановлює для такого оскарження іншого порядку судового оскарження.

Схожі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 161/15523/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 346/79/17 та від 06 лютого 2019 року у справі № 678/1/16-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 340/25/19 (провадження № 11-669апп19), зроблено такий висновок: «Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.».

Підставою цієї заяви ОСОБА_1 визначив протиправну бездіяльність органу державної виконавчої служби під час виконання податкової вимоги, що виразилось у наявності накладеного арешту на його майно, яке не скасоване у зв`язку з поверненням виконавчого документа.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21) вказано, що «частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Аналізуючи зазначені норми права у поєднанні з висловленими Великою Палатою Верховного Суду принципами визначення юрисдикції спорів, пов`язаних з виконанням виконавчих документів, слід дійти висновків, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення. Оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово робила висновок про те, що спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятої під час дії Закону України «Про виконавче провадження», підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця».

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тож, оскільки на виконанні перебувала податкова вимога, тобто не судове рішення, а рішення Головного управління ДФС в Одеській області і ОСОБА_1 фактично не погоджується з бездіяльністю, на його думку, державного виконавця у межах виконавчого провадження з примусового виконання податкової вимоги, то такий спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства, при тому, подавши позовну заяву, оскільки заявник просить скасувати арешт, який був накладений державним виконавцем у межах виконання не судового рішення, а документа, виданого Головним управлінням ДФС в Одеській області.

При тому, ст. 446 ЦПК України знаходиться в розділі VI, який має назву «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)».

Розділ VI ЦПК України не регулює питання оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби чи приватного виконавця.

Розділ VII ЦПК України в свою чергу передбачає право сторонам виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Таким чином, заява про визнання бездіяльності протиправною (про що не вказано у вимогах, але мається на увазі з тексту заяви) та зобов`язання фактично скасувати арешт, накладений у зв`язку з виконанням вимоги Головного управління ДФС в Одеській області не підлягає розгляду за правилами ані розділу 6, ані розділу 7 ЦПК України.

На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку, що провадженні у справі за заявою ОСОБА_1 подана адвокатом Агєєвим Н.А. про скасування арешту накладеного на підставі виконавчого провадження №56989203, у якому виконувалася вимога №Ф-4652-17У видана Головним управлінням ДФС в Одеській області, не підлягає відкриттю.

Таким чином, у відкритті провадження по справі слід відмовити та роз`яснити заявнику про можливість його звернення до суду в порядку ст. 287 КАС України та ч.2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження по справі за заявою ОСОБА_1 , за участі стягувача Головне управління ДФС в Одеській області, про скасування арешту накладеного на підставі виконавчого провадження відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання, шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Суддя В.Я.Бондар