РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/3546/24

Номер провадження 2/495/2433/2024

06 травня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Червинській І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому вказала що вона - ОСОБА_1 є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 у масиві № 27 площею 1,9000 га, яка розташована на території Петрівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яка на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 294043, виданого згідно розпорядження Білгород-Дністровської райдержадміністрації № 621/2004 від 11.05.2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 60, кадастровий номер :01:001:0359, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, належить заявнику.

При випадкових обставинах позивачці стало відомо, що відносно ії майна, а саме: щодо вищезазначеної земельної ділянки, діє арешт на підставі постанови Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про накладення арешту № б/н від 16.06.2010 року (дані обставини простежуються з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 204670248 від 18.03.20 року, що додається до позовної заяви).

При цьому, в графі «Власник» не зазначено жодних ідентифікуючих чи персональних даних особи (ні дати народження, ні ідентифікаційного коду тощо), окрім прізвища, ім`я та по-батькові « ОСОБА_1 » при цьому вона - ОСОБА_1 , ніколи не була учасником жодного кримінального провадження, не викликалась до суду чи органів досудового розслідування, не отримувала жодних повісток, повідомлень чи постанов, наприклад, про накладення арешту на моє майно.

Отримавши розширену інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачці стало зрозуміло, що в Україні значаться ще громадяни з ідентичним як у позивачки прізвищем, ім`ям та по-батькові « ОСОБА_1 », які, можливо, і є власниками майна, на яке насправді повинно було бути накладено арешт. Позивачка вважає що слідчий Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області через безвідповідальне ставлення до перевірки даних особи, на майно якої повинно було бути накладено арешт, безпідставно та протиправно наклав арешт на майно позивачки , оскільки її прізвище, ім`я та по-батькові є ідентичним з ПІБ якогось учасника кримінального провадження, що на даний час порушує ії майнові права щодо вільного розпорядження своєю власністю.

Позивачка вважає що арешт її майна, порушує гарантовані права позивачки, закріплені Конституцією України та чинним Законодавством, і станом на теперішній час відсутні будь-які правові підстави щодо його застосування тому позивачка змушена звертатися із цим позовом до суду, з метою реалізації своїх законних прав власності.

При цьому, арешт не накладено на належний позивачці житловий будинок та прилеглу до нього земельну ділянку, так як у відомостях щодо власника житлового будинку зазначено , ідентифікаційний номер позивачки, що також свідчить про те, що протиправний арешт не стосується позивачки.

Позивачка просить зняти арешт із земельної ділянки № НОМЕР_1 у масиві № НОМЕР_2 площею 1,9000 га, яка розташована на території Петрівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яка на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 294043, виданого згідно розпорядження Білгород-Дністровської райдержадміністрації № 621/2004 від 11.05.2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 60, кадастровий номер :01:001:0359, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), реєстраційний номер обтяження: 9962445; накладений Приморським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області на підставі постанови про накладення арешту № б/н від 16.06.2010 року; об`єкт обтяження: земельна ділянка, яка розташована: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Петрівська сільська рада, поле біля села, кадастровий номер :01:001:0359.

Представник відповідача в судове засідання не з*явився, нада суду заяву про розгляд справи за його відсутність.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи позову, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

За вимогами ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», - у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Так, відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

З погляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов`язана дотримувати, виконувати, зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до п.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до п. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 31 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За вимогами ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», - у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Так, відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

З погляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов`язана дотримувати, виконувати, зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 у масиві № 27 площею 1,9000 га, яка розташована на території Петрівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яка на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 294043, виданого згідно розпорядження Білгород-Дністровської райдержадміністрації № 621/2004 від 11.05.2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 60, кадастровий номер :01:001:0359, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, належить заявнику.

При випадкових обставинах позивачці стало відомо, що відносно ії майна, а саме: щодо вищезазначеної земельної ділянки, діє арешт на підставі постанови Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про накладення арешту № б/н від 16.06.2010 року (дані обставини простежуються з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 204670248 від 18.03.20 року, що додається до позовної заяви).

При цьому, в графі «Власник» не зазначено жодних ідентифікуючих чи персональних даних особи (ні дати народження, ні ідентифікаційного коду тощо), окрім прізвища, ім`я та по-батькові « ОСОБА_1 » при цьому вона - ОСОБА_1 , ніколи не була учасником жодного кримінального провадження, не викликалась до суду чи органів досудового розслідування, не отримувала жодних повісток, повідомлень чи постанов, наприклад, про накладення арешту на моє майно.

Отримавши розширену інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачці стало зрозуміло, що в Україні значаться ще громадяни з ідентичним як у мене прізвищем, ім`ям та по-батькові « ОСОБА_1 », які, можливо, і є власниками майна, на яке насправді повинно було бути накладено арешт. Позивачка вважає що слідчий Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області через безвідповідальне ставлення до перевірки даних особи, на майно якої повинно було бути накладено арешт, безпідставно та протиправно наклав арешт на майно позивачки , оскільки ії прізвище, ім`я та по-батькові є ідентичним з ПІБ якогось учасника кримінального провадження, що на даний час порушує майнові права позивачки щодо вільного розпорядження своєю власністю.

Суд вважає що арешт її майна, порушує гарантовані права позивачки, закріплені Конституцією України та чинним Законодавством, і станом на теперішній час відсутні будь-які правові підстави щодо його застосування тому позивачка змушена звертатися із цим позовом до суду, з метою реалізації своїх законних прав власності.

При цьому, арешт не накладено на належний позивачці житловий будинок та прилеглу до нього земельну ділянку, так як у відомостях щодо власника житлового будинку зазначено, ідентифікаційний номер позивачки, що також свідчить про те, що протиправний арешт не стосується позивачки.

Таким чином, враховуючи характер, суть та підстави заявлених позовних вимог, норми права, якими вони регулюються, суд приходить до висновку, що накладене обтяження обмежує позивачку у праві володіння, користування та розпорядження, що призвело до того, що позивачка позбавлена можливості належним чином розпоряджатися своїм правом на майно.

Відтак, враховуючи зазначені позивачкою обставини та надані нею докази в обґрунтування позову в їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивачем надано належні і допустимі докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в зв*язку з чим суд вважає за необхідне зняти арешт із земельної ділянки № НОМЕР_1 у масиві № НОМЕР_2 площею 1,9000 га, яка розташована на території Петрівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яка на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 294043, виданого згідно розпорядження Білгород-Дністровської райдержадміністрації № 621/2004 від 11.05.2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 60, кадастровий номер :01:001:0359, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), реєстраційний номер обтяження: 9962445; накладений Приморським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області на підставі постанови про накладення арешту № б/н від 16.06.2010 року; об`єкт обтяження: земельна ділянка, яка розташована: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Петрівська сільська рада, поле біля села, кадастровий номер :01:001:0359.

Керуючись ст.ст. 10, 76, 89, 259, 260, 263-268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - задовольнити.

Зняти арешт із земельної ділянки № НОМЕР_1 у масиві № 27 площею 1,9000 га, яка розташована на території Петрівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яка на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 294043, виданого згідно розпорядження Білгород-Дністровської райдержадміністрації № 621/2004 від 11.05.2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 60, кадастровий номер :01:001:0359, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), реєстраційний номер обтяження: 9962445; накладений Приморським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області на підставі постанови про накладення арешту № б/н від 16.06.2010 року; об`єкт обтяження: земельна ділянка, яка розташована: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Петрівська сільська рада, поле біля села, кадастровий номер :01:001:0359.

Сторони по справі:

Позивачка - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: 67732, Одеська область, місце проживання: АДРЕСА_1 )

Відповідач - Білгород-Дністровський відділ державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (код ЄДРПОУ: 700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський,вул. Миколаївська, 30 )

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження,якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Д.Анісімова