Справа № 462/8657/24
УХВАЛА

про забезпечення позову

14 листопада 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючого судді Кирилюка А. І., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру,

встановив:

Щодо заяви про забезпечення позову.

ОСОБА_1 13.11.2024 року (вх. № 25536) звернулася у Залізничний районний суд м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру.

14.11.2024 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру залишено без руху.

Також, ОСОБА_1 13.11.2024 року (вх. № 25538) подала до суду заяву про забезпечення позову, у якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 29,3 кв. м. (реєстраційний номер майна: 101). Також заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони приватному виконавцю виконавчого округу Львівської області Шелінській Ю. А. вчиняти будь-які дії щодо реалізації нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 29,3 кв. м. (реєстраційний номер майна: 101), зокрема щодо передач вказаного майна на прилюдні торги.

В обґрунтування звернення до суду з даною заявою зазначає, що вказана квартира придбана за договором купівлі продажу від 19.05.2008 року за кошти, отримані відповідачем за кредитним договором від 19.05.2008 року, укладеним з ПАТ «ПроКредит Банк», для забезпечення виконання якого нею було укладено договір поруки.

Попри те, що згідно положень ст.73, 74 СК України про спільну власність вказана квартира має бути визнана об`єктом права спільної сумісної власності, а звернення стягнення за зобов`язаннями одного з подружжя може бути здійснено лише за рахунок його особистого майна, позивач несе ризик втрати права власності на свою частину майна у зв`язку із відкриттям приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю. А., виконавчого провадження про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Автокат» 420 807 грн 00 коп. шкоди в порядку регресу, яке є деліктним і відповідно є собистим зобов`язанням відповідача згідно рішення Західного апеляційного господарського суду від 12.05.2022 року №914/905/18

Втрата позивачем свого майна частки у праві спільної власності, може відбутися внаслідок проведення публічних торгів щодо реалізації спільної квартири, що вбачається із вчинених у виконавчому провадженні виконавчих дій, зокрема із постанови про опис та арешт майна боржника та постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності для визначення вартості майна для примусової реалізації на прилюдних торгах.

У зв`язку із вказаним, вважає, що існує ризик реалізації майна позивача а саме частки у праві

спільної сумісної власності, що в подальшому може ускладнити виконання рішення суду про визнання права власності на спірне майно.

Враховуючи ризик втрати свого майна не за своїми зобов`язаннями просить суд задовольнити подану заяву про забезпечення позову.

З врахуванням положень ст. 153 ЦПК України, сторони у судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову не викликалась.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім цього, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах у контексті п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08.12.1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25.04.2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Вивчивши матеріали заяви про вжиття заходів забезпечення позову, та перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватись шляхом накладення арешту та забороні вчиняти певні дії.

Таким чином, заявник просить застосувати захід забезпечення позову передбачений законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заява про забезпечення позову у достатній мірі обґрунтована необхідністю забезпечення позову, наведено прийнятні доводи щодо можливості настання несприятливих наслідків у разі невжиття заявлених заходів забезпечення, предмет позову у даній справі та заявлений захід забезпечення позову є взаємопов`язаними, а зазначені підстави та вид забезпечення позову є співмірними з пред`явленими вимогами, вид забезпечення позову обрано відповідно до ст. 150 ЦПК України та він не порушує прав і охоронюваних законом інтересів сторін.

Висновки суду.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, суд доходить висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 , є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 29,3 кв. м. (реєстраційний номер майна: 101).

Згідно з рішенням Західного апеляційного господарського суду від 12.05.2024 (справа № 914/905/18) з ФОП ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Автокат» ухвалено стягнути 420 807 грн 00 коп. завданої шкоди в порядку регресу та відкрито виконавче провадження №69866053 від 15.09.2024 року.

За правилами ст. 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Звертаючись з позовом позивач заявляє вимогу про визнання права спільної сумісної власності на квартиру на яку накладено арешт відповідно до постанови у зведеному виконавчому провадженні №70908083 від 04.10.2024 року та постановою від 16.10.2024 року про призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єка господарювання для участі у виконавчому провадженні для оцінки та надання письмового висновку, звіту про оцінку майна боржника для подальшої реалізації на прилюдних торгах.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12, 81 ЦПК України).

Також суд зазначає, що всупереч вимогам п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України в заяві не зазначено пропозицію щодо зустрічного забезпечення. Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову (ч. 4 ст. 154 ЦПК України).

Проаналізувавши зміст заявлених позовних вимог, суть і предмет позову, докази, подані позивачкою разом з поданням позовної заяви в обгрунтування заявлених вимог, захід забезпечення позову, який просить застосувати позивачка, їх співрозмірність та відповідність, суд вважає, що захід забезпечення позову, який просить застосувати ОСОБА_1 , не є відповідним і пропорційним до заходу забезпечення позову, який просить застосувати заявниця, судом не встановлено на даній стадії провадження достатньо підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Також судом не встановлено, яким чином захід забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти дії може зробити неможливим або значно ускладнити виконання судового рішення, яке може бути ухвалене в даній справі, про відшкодування майнової шкоди шляхом приведення самочинно здійсненої прибудови у попередній стан.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд вважає, що захід забезпечення позову, який просить застосувати позивачка, фактично може мати на меті перешкодити виконанню судового рішення, яке набрало законної сили, що є неприпустимим, що відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 25.07.2024 у справі № 565/1607/23.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

[…] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2023 року у справі № 361/8953/21 зазначено, що «при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»)».

Отже, беручи до уваги наведені вище обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки позивачем не доведено наявність достатніх правових підстав для застосування заходу забезпечення у вигляді заборони вчиняти дії в межах заявлених позовних вимог про відшкодування майнової шкоди шляхом приведення самовільно здійсненої прибуди до попереднього стану у зв`язку з їх неспіврозмірністю та невідповідністю з метою реалізації.На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 149, 150, 153, 157, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд -

постановив:

В задоволені заяви ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру відмовити.

Ухвала може бути оскаржена у апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: