ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2554/24 Справа № 214/4030/20 Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів Агєєва О.В., Тимченко О.О.,

за участю секретаря Бортник В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №214/4030/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2023 року,

встановив:

У червні 2020 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов обґрунтований тим, що 11 грудня 2007 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 0308/1207/98-521, з подальшим внесенням змін та доповнень.

Згідно умов вказаного договору ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 16 500 доларів США та зобов`язалась повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитними коштами, сплатити неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком №1 «Графіком платежів».

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором №0308/1207/98-521 від 11 грудня 2007 року, між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем було укладено Іпотечний договір № 0308/1207/98-521-Z-1, відповідно якого відповідач передала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 43,9 кв.м., житловою площею 23,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого банк відступив, а ТОВ «ФК «Вектор Плюс» набуло прав вимоги до боржників банку.

28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило, а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло прав вимоги заборгованості до боржників, зазначених у Реєстрі боржників.

Позивач посилається на те, що Банк свої зобов`язання за Кредитним договором №0308/1207/98-521 від 11 грудня 2007 року виконав, надавши ОСОБА_2 кредит в обумовленій договором сумі, яка, в свою чергу, неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, в результаті чого, станом на 18 лютого 2020 року, утворилась заборгованість в сумі 35 513, 35 доларів США.

Оскільки ОСОБА_2 належним чином не виконує зобов`язання згідно умов укладеного кредитного договору, забезпеченого договором іпотеки, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме двокімнатну квартиру, загальною площею 43,9 кв.м., житловою площею 23,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0308/1207/98-521 від 11 грудня 2007 року, в розмірі 35 513, 35 доларів США, з яких: 15 120 доларів США - заборгованість за кредитом; 20 393, 35 доларів США - заборгованість по відсотках, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій, а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2023 року в задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ТОВ «Кредитні ініціативи», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції було порушено право на ознайомлення з матеріалами справи та участь в судовому засіданні, оскільки представником позивача неодноразово були заявлені клопотання про направлення на електронну адресу сканованих копій матеріалі справи, однак представник копій матеріалів справ так і не отримав. Зазначає, що лише через відмову суду у проведенні судового засідання в режимі відеоконференції через відсутність у суду технічної можливості забезпечити участь сторони у справі в режимі відеоконференції, представник позивача змушений був написати заяву про розгляд справи за його відсутності.

Апелянт зауважує на тому, що на підтвердження факту набуття ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги саме за кредитним договором № 0308/1207/98-521 від 11 грудня 2007 року та Іпотечним договором № 0308/1207/98-521-Z-1 від 11 грудня 2007 року, позивачем були надані всі необхідні докази, а саме копія договору факторингу.

Також вказує, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2014 року у справі № 210/5140/14-ц, яке набрало чинності 06 січня 2015 року, встановлено факт набуття ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги саме за кредитним договором № 0308/1207/98-521 від 11 грудня 2007 року та Іпотечним договором № 0308/1207/98-521-Z-1 від 11 грудня 2007 року, тому, у відповідності до ст. 82 ЦПК України, вказані обставини не повинні повторно доводитись в рамках даної судової справи.

Крім того, апелянт посилається на те, що, згідно інформаційної довідки № 35849540 від 23 грудня 2023 року та рішень про державну реєстрацію прав та обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малаховської І.В., як державного реєстратора прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І.В. 14 грудня 2012 року об 15:08:36 год. за № 6236606 зареєстровано права Іпотекодержателя - ТОВ «Кредитні ініціативи» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру, загальною площею 43,9 кв.м., житловою площею 23,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тобто з 14 грудня 2012 року по теперішній час у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , наявний запис щодо Іпотекодержателя - ТОВ «Кредитні ініціативи».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що 11 грудня 2007 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 0308/1207/98-521, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 16 500 доларів США строком по 10 грудня 2017 року. Плата за користування кредитом у вигляді процентів становить 11,9% річних. Погашення кредиту та процентів здійснюється щомісячно у відповідності до графіку (Додаток 1), який є невід`ємною частиною даного Договору. (т. І, а.с.5-9)

З метою забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором № 0308/1207/98-521, між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 11 грудня 2007 року було укладено Іпотечний договір № 0308/1207/98-521-Z-1, згідно умов якого ОСОБА_1 надала банку в іпотеку належну їй на праві приватної власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 5 Іпотечного договору, сторони оцінили предмет іпотеки у 23 582,97 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення цього Договору становить у еквіваленті 119 094 гривень. (т. І, а.с.10-11)

Відповідно п. 11 Іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо на день, визначений основним зобов`язанням, позичальник не поверне іпотекодержателю суму кредиту та/або проценти за користування кредитом та/або пеню або іншу заборгованість, та/або платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов`язанням та цим Договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання (як основного боргу так і процентів за ним).

Згідно п. 12 Іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке викладене в п.п.12.3.1 та 12.3.2 цього пункту договору.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу № 15, за умовами якого ПАТ «Сведбанк» відступило, а ТОВ «ФК «Вектор Плюс» набуло прав вимоги заборгованості по кредитних договорах, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників. На підтвердження передачі реєстру заборгованості сторонами підписано Акт прийому-передачі Реєстру заборгованостей боржників. (т. І, а.с.24-30, 36 зворот)

Також, 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу, згідно умов якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило, а ТзОВ «Кредитні ініціативи» набуло прав вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників та у Переліку кредитних договорів та Договорів забезпечення (т. І, а.с.31-35).

Позивачем на адресу відповідача та третьої особи надсилалась Вимога про усунення порушень, в якій зазначено розмір наявної заборгованості, запропоновано усунути порушення виконання зобов`язання, а також запропоновано за відсутності можливості виплачувати кредит, добровільно передати предмет іпотеки кредитору для подальшої реалізації (т. І, а.с.17,18).

Звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач посилався на невиконання боржником ОСОБА_2 зобов`язання згідно умов укладеного кредитного договору, забезпеченого договором іпотеки, у зв`язку з чим наявні правові підстави на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами факт переходу прав вимоги за іпотечним договором до відповідача, відтак позовні вимоги є необґрунтованими та не доведеними.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, наявним в матеріалах справи письмовим доказам та вимогам чинного законодавства.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Цивільний кодекс України передбачає спеціальні способи, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником і які є видами забезпечення виконання зобов`язань.

Таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати окремо від основного.

Згідно частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до положень 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно частини 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Встановлено, що 11 грудня 2007 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 0308/1207/98-521, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 16 500 доларів США строком по 10 грудня 2017 року. Плата за користування кредитом у вигляді процентів становить 11,9% річних. Погашення кредиту та процентів здійснюється щомісячно у відповідності до графіку (Додаток 1), який є невід`ємною частиною даного Договору. (т. І, а.с.5-9)

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу № 15, за умовами якого ПАТ «Сведбанк» відступило, а ТОВ «ФК «Вектор Плюс» набуло прав вимоги заборгованості по кредитних договорах, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників. На підтвердження передачі реєстру заборгованості сторонами підписано Акт прийому-передачі Реєстру заборгованостей боржників. (т. І, а.с.24-30, 36 зворот)

Також, 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу, згідно умов якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило, а ТзОВ «Кредитні ініціативи» набуло прав вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників та у Переліку кредитних договорів та Договорів забезпечення (т. І, а.с.31-35).

Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав у повному обсязі, надавши кошти ОСОБА_2 . Остання же належним чином зобов`язання не виконувала, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 0308/1207/98-521 від 11 грудня 2007 року в сумі 25 382, 71 доларів США, яка в гривневому еквіваленті складала на час ухвалення рішення 348 251, 55 гривень та складалась із заборгованості за кредитом в сумі 180 884, 79 гривень (15 120 доларів США), відсотків в сумі 122 775, 67 гривень (10 262, 71 доларів США) та пені в сумі 44 591, 09 гривень. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

На теперішній час, рішення суду залишається невиконаним, що і є підставою для звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом частини 1 статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання (стаття 7 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно статті 589 ЦК України, частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 35 цього Закону передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону).

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі, у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону (статті 39, 41 Закону України «Про іпотеку»).

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

За таких обставин звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленості сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням немає.

Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17, провадження 14-546цс19).

З метою забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором № 0308/1207/98-521 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 11 грудня 2007 року було укладено Іпотечний договір № 0308/1207/98-521-Z-1, згідно умов якого ОСОБА_1 надала банку в іпотеку належну їй на праві приватної власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 5 Іпотечного договору, сторони оцінили предмет іпотеки у 23 582,97 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення цього Договору становить у еквіваленті 119 094 гривень. (т. І, а.с.10-11)

Відповідно п. 11 Іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо на день, визначений основним зобов`язанням, позичальник не поверне іпотекодержателю суму кредиту та/або проценти за користування кредитом та/або пеню або іншу заборгованість, та/або платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов`язанням та цим Договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання (як основного боргу так і процентів за ним).

Згідно п. 12 Іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке викладене в п.п.12.3.1 та 12.3.2 цього пункту договору.

Так, позивач зазначає, що станом на 18 лютого 2020 року розмір заборгованості відповідача становить: по кредиту та процентам 35 513, 35 доларів США, а саме:

15 120 доларів США - заборгованість за кредитом,

20 393, 35 доларів США - заборгованість за процентами, що підтверджується Розрахунком заборгованості. (т. 1, а.с. 20)

В рахунок погашення вказаної заборгованості він і просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 1 статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється часткового або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Відсутність реального і своєчасного виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.

Встановлено, що позивач ТОВ «Кредитні ініціативи», у зв`язку із допущеною заборгованістю зі сплати кредиту, скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 0308/1207/98-521 від 11 грудня 2007 року в сумі 25 382, 71 доларів США, яка в гривневому еквіваленті складала на час ухвалення рішення 348 251, 55 гривень та складалась із заборгованості за кредитом в сумі 180 884, 79 гривень (15 120 доларів США), відсотків в сумі 122 775, 67 гривень (10 262, 71 доларів США) та пені в сумі 44 591, 09 гривень. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Апеляційним судом встановлено, що ТОВ «Кредитні ініціативи» скористалося своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, а також отримало судовий захист своїх прав.

Таким чином, положення абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У відповідності до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк, позивач використав право вимагати дострокового повернення суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, ухваливши 05 листопада 2014 року у справі №210/5140/14-ц заочне рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи».

З огляду на вказане, необґрунтованими є посилання позивача на те, що на підставі статті 1048 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до 18 лютого 2020 року, так як право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припинилося після пред`явлення до позичальника вимоги та ухвалення Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2014 року заочного рішення про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором № 0308/1207/98-521 від 11 грудня 2007 року в сумі 25 382, 71 доларів США, яка в гривневому еквіваленті складала на час ухвалення рішення 348 251, 55 гривень та складалась із заборгованості за кредитом в сумі 180 884, 79 гривень (15 120 доларів США), відсотків в сумі 122 775, 67 гривень (10 262, 71 доларів США) та пені в сумі 44 591, 09 гривень.

Отже, наявна на теперішній час заборгованість за кредитним договором №0308/1207/98-521 від 11 грудня 2007 року становить 25 382, 71 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 15 120 доларів США, відсотків в сумі 10 262, 71 доларів США та пені в сумі 44 591, 09 гривень, що також було встановлено заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2014 року.

У позові ТОВ «Кредитні ініціативи» не посилається на наявність несплаченої боржником суми пені, яку було стягнуто на підставі вищенаведеного рішення суду.

Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Дані про виконання заочного рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2014 року у справі №210/5140/14-ц відсутні.

За приписами статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; чинне законодавство (частина перша статті 598, статті 599 - 601, 604 - 609 ЦК України) не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення.

Позивач звернувся до суду у цій справі не з вимогою про стягнення з відповідача цієї ж суми заборгованості, а саме для звернення стягнення на предмет іпотеки у межах забезпечення відповідачем виконання основного зобов`язання, для чого є необхідним судове рішення.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону про іпотеку).

Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (стаття 17 Закону про іпотеку).

Відповідне регулювання наведено також у статті 593 ЦК України.

Згідно із частиною 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 (провадження 14-546цс19) та від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18).

Саме такого висновку про застосування норм матеріального права також дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 лютого 2019 року у справі № 654/3512/16-ц (касаційне провадження №61-46573св18), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02 вересня 2020 року у справі №597/1221/16-ц, провадження № 61-11698св18.

При цьому, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17, провадження № 14-546 цс 19, з метою забезпечення однозначного розуміння ухваленого рішення у резолютивній частині слід зазначати, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне.

Відповідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Як зазначалось вище 11 грудня 2007 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №0308/1207/98-521, з подальшим внесенням змін та доповнень.

Згідно умов вказаного договору ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 16 500 доларів США та зобов`язалась повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитними коштами, сплатити неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком №1 «Графіком платежів».

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором №0308/1207/98-521 від 11 грудня 2007 року, між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем було укладено Іпотечний договір № 0308/1207/98-521-Z-1, відповідно до якого відповідач передала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 43,9 кв.м., житловою площею 23,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» і ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» був укладений Договір факторингу № 15, відповідно до якого було відступлене ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначеними у Реєстрі заборгованості боржників, в тому числі право вимоги за укладеним з ОСОБА_2 кредитним договором № 0308/1207/98-521 від 11 грудня 2007 року.

Також, 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» і ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» був укладений Договір про відступлення прав за іпотечними договорами, в тому числі право вимоги за укладеним із ОСОБА_1 . Іпотечним договором № 0308/1207/98-521-Z-1.

Згідно договору факторингу від 28 листопада 2012 року, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відступило ТОВ «Кредитні Ініціативи» право вимоги заборгованості по кредитних договорах, в тому числі кредитному договору №0308/1207/98-521 від 11 грудня 2007 року, у зв`язку з чим усі права кредитора за вищевказаним Кредитним договором належать ТзОВ «Кредитні Ініціативи».

Також, 28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні Ініціативи» укладено Договір про передачу прав за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., зареєстровано в реєстрі за № 2187, за умовами якого разом з відступленням Прав вимоги Заборгованостей по кредитних договорах від Боржників, що здійснюється на підставі Договору факторингу від 28 листопада 2012 року, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором.

Відповідно до Витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек (реєстрація змін) № 6236606 від 14 грудня 2012 року відступлено права, а саме замінено іпотекодержателя АКТ «ТАС-Комецбанк» і додано іпотекодержателя ТОВ «Кредитні Ініціативи».

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 6236606 від 14 грудня 2023 року спірна квартира належить ОСОБА_1 , 11 грудня 2007 року за іпотечним договором 11 грудня 2007 року приватним нотаріусом Стюрко О.О. зазначено іпотекодержатель ВАТ «Сведбанк», іпотекодержателя ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на ТОВ «Кредитні Ініціативи».

Колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги надану позивачем в якості доказу інформаційну довідку № 35849540 від 23 грудня 2023 року, відповідно до якої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І.В. 14 грудня 2012 року об 15:08:36 год. за № 6236606 зареєстровано права Іпотекодержателя - ТОВ «Кредитні ініціативи» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру, загальною площею 43,9 кв.м., житловою площею 23,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тобто з 14 грудня 2012 року по теперішній час у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , наявний запис щодо Іпотекодержателя - ТОВ «Кредитні ініціативи», копію реєстру заборгованостей боржників, який не був наданий суду першої інстанцї в якості доказу, та Додаток № 1 до Договру про передачу прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року оскільки наведені в апеляційній скарзі позивачем мотиви неможливості подання вказаних доказів, а саме порушення права позивача на ознайомлення з матеріалами справи та участь в судовому засіданні, підтверджуються наявністю в матералах справи клопотань про направлення на електронну адресу сканованих копій матеріалів справи, клопотань про надання інформації по справі та клопотань про участь у справі в режимі відеоконференції, які залишились судом без задоволення.

Також колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зауважити, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідачем по справі, яка обізнана про наявність даного спору, правомірність договорів факторингу не оспорювалась.

Заява про застосування строку позовної давності відповідачем ОСОБА_1 не подавалась.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною четвертою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя, заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку»).

За змістом положень ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, у зв`язку із військовою агресією російської федерації на території України діє воєнний стан, який неодноразово продовжувався, а останній раз - Указом Президента України від 06 травня 2024 року, затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 №11235 строком на 90 діб до 14 серпня 2024 року.

Відповідно Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закон».

Таким чином, згадані норми права не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону.

Враховуючи, що на момент ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги ТОВ «Кредитні ініціативи» та скасування судом апеляційної інстанції рішення, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» належить стягнути судоий збір в сумі 2 532, 03 гривень, сплачений при подачі позовної заяви, та судовий збір в розмірі 3 798, 05 гривень, сплачений при подачі апеляційної скарги, а всього 6 330, 08 гривень.

Керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 43,9 кв.м., житловою площею 23,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0308/1207/98-521 від 11 грудня 2007 року, в розмірі 25 382,71 доларів США, з яких: 15120 доларів США - заборгованість за кредитом; 10 262, 71 доларів США - заборгованість по відсотках, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2 532,03 гривень, та судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 798, 05 гривень, а всього 6 330, 08 гривень.

Зупинити виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 25 червня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста