Провадження № 2-з/750/48/24
У Х В А Л А

15 листопада 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі судді Маринченко О.А., розглянув заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

18 жовтня 2024 року ОСОБА_1 з використанням системи «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в сумі 161000 грн. та штрафу в сумі 19000 грн., а всього 180000 грн., який одержано канцелярією суду 21 жовтня 2024 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

23 жовтня 2024 року ОСОБА_1 з використанням системи «Електронний суд» подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 131000 грн., штраф в сумі 19000 грн. та судові витрати в сумі 1800 грн.

13 листопада 2024 року ОСОБА_1 з використанням системи «Електронний суд» подав до суду заяву про забезпечення цього позову, в якій просить накласти арешт на грошові кошти фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , які знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських та фінансово-кредитних установах у межах суми 151800 грн., яка складається з основного боргу в сумі 131000 грн., штрафу в сумі 19000 грн. та судових витрат в сумі 1800 грн.

Обґрунтовано заяву, зокрема, тим, що відповідно до умов договору купівлі-продажу від 29 травня 2024 року, укладеного між позивачем та відповідачем, останній мав передати позивачу (з урахуванням додаткової угоди) товар до 20 вересня 2024 року. Однак, на даний час позивач товар не отримав, у зв`язку з чим вимушений відкласти переїзд до власного будинку, витрачати кошти на замовлення меблів у іншого постачальника та орендувати житло. Позивач вживав заходи досудового врегулювання спору та просив відповідача повернути кошти. Після подачі позовної заяви до суду, відповідач перерахував позивачу 30000 грн., а після відкриття провадження в справі не виходить на зв`язок. Так, відповідач може в будь-який момент припинити свою підприємницьку діяльність, бути мобілізований чи перетнути кордон. Виконання в майбутньому судового рішення, у разі задоволення позову, залежатиме від тієї обставини чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів, а отже застосування обраного позивачем заходу забезпечення позову про накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах ціни позову 151800 грн. безпосередньо пов`язано із предметом позову. Такий захід забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти є співмірним з предметом спору у цій справі. З метою забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, зважаючи на значний розмір позовних вимог, вжиття заходу забезпечення позову у виді накладення арешту на грошові кошти відповідача є обґрунтованим та адекватним засобом, що дозволить забезпечити виконання судового рішення, у разі задоволення позову. У випадку арешту коштів на рахунках відповідача, гроші залишаються у власності відповідача і знерухомлюються з метою недопущення виведення грошових коштів з рахунків боржника й уникнення виконання судового рішення у майбутньому, такий захід може бути скасований у випадку ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову чи з інших передбачених законом підстав.

Відповідно до частини першої статті 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно із частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, зокрема, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому, метою застосування заходів забезпечення позову майнового характеру є обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача, на момент пред`явлення позову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Разом з тим, під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року в справі № 914/970/18 та від 10 листопада 2020 року в справі № 910/1200/20.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Верховний Суд у своїх постановах зазначає, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Предметом позову у даній справі є стягнення коштів за договором від 29 травня 2024 року в загальній сумі 150000 грн., тобто позивачем заявлено вимоги майнового характеру, судове рішення у разі їх задоволення вимагатиме примусового виконання, яке залежить від тієї обставини, чи буде наявною у відповідача необхідна сума грошових коштів.

Враховуючи, що між сторонами виник спір, сума боргу є досить значною, з метою мінімізації ризиків втрати відповідачем повністю або частково грошових активів, за рахунок яких може бути фактично виконано судове рішення у разі задоволення позовних вимог, суд вважає обґрунтованими вимоги заявника про накладення арешту на грошові кошти відповідача в розмірі заявленої позивачем ціни позову.

Такий захід забезпечення позову передбачає обмеження можливості розпорядження відповідачем грошовими коштами в межах суми заявлених позовних вимог, що перебувають на його рахунках, та не заважає нормальному функціонуванню його підприємницької діяльності та вільному користуванню і розпорядженню іншими грошовими коштами.

Таким чином, суд вважає за можливе накласти арешт на грошові кошти відповідача у межах суми ціни позову, що забезпечить збалансованість інтересів сторін, можливість виконання судового рішення у разі задоволення позову та не призведе до втручання у підприємницьку діяльність відповідача, оскільки лише запровадить тимчасові обмеження щодо користування цими активами задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому, накладення арешту на грошові кошти відповідача слід обмежувати розміром ціни позову та можливих судових витрат; суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру загальної суми позовних вимог та можливих судових витрат. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02 серпня 2019 року в справі № 915/538/19 та від 06 листопада 2018 року в справі № 923/560/17.

За вказаних обставин, заява підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 149-153, 258-261, 353, 354, 355 ЦПК України,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на грошові кошти, що належать фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 , і знаходяться в усіх банківських установах на території України в межах суми 151800 грн.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом.

Стягувачем за даною ухвалою є: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .

Боржником є: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.А. Маринченко