Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.11.2024 Справа №607/4638/23 Провадження №2/607/379/2024

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванка О. М.

за участю секретаря судового засідання Кузьменкової О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна набутого під час шлюбу особистою приватною власністю, визнання права спільної сумісної власності на майно та його поділ, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна набутого під час шлюбу особистою приватною власністю та визнання права спільної сумісної власності на майно та його поділ,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.09.2024 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна набутого під час шлюбу особистою приватною власністю, визнання права спільної сумісної власності на майно та його поділта задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна набутого під час шлюбу особистою приватною власністю та визнання права спільної сумісної власності на майно та його поділ.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак представник відповідача подав до суду заяву, в якій вказав, що витрати на проведення експертизи сторона відповідача обґрунтовувала тим, що є потреба в визначенні вартості КТЗ «Nissan Altina», для його подальшого поділу.

Сторона позивача заперечувала щодо проведення даної експертизи та вважала, що проведення такої експертизи не було необхідним, а відтак такі витрати є необґрунтовані та до задоволення не підлягають.

Разом з тим, сторона відповідача просила суд стягнути на її користь понесені судові витрати в частині оплати послуг професійної правничої допомоги в розмірі 40 000 гривень.

Сторона позивача вважає, що витрати на правничу допомогу є завищені, оскільки стороною не було документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме, не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, відтак відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

З огляду на вищевикладене, просить відмовити в стягненні витрат на проведення експертизи, а також витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, просив розгляд справи провести без участі сторони позивача.

Відповідач та його представнику судове засідання не з`явилися, не повідомивши суду про причини своєї неявки, будучи повідомлені про дату, час та місце судового засідання та не подали заяву про розгляд справи без їх участі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, через неявку всіх учасників справи.

Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.09.2024 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна набутого під час шлюбу особистою приватною власністю, визнання права спільної сумісної власності на майно та його поділта задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна набутого під час шлюбу особистою приватною власністю та визнання права спільної сумісної власності на майно та його поділ. Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею - 144,9 кв. м., житловою площею - 58,3 кв. м. та земельну ділянку, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0312 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0668, що розташована в АДРЕСА_1 . У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки «Nissan», модель «Altina», 2016 року випуску, в розмірі 206 850,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 2 наведеної статті містить перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема визнання права. Причому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Представником відповідача адвокатом Вародою П.Б. під час подання зустрічного позову було заявлено про стягнення судових витрат.

Приймаючи рішення по суті поданої заяви, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Головне значення додаткового рішення полягає в забезпеченні повного та всебічного розгляду справи шляхом процесуального виправлення недоліків, допущених судом унаслідок неналежного виконання вимог частини 1 статті 264 ЦПК України.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що у задоволенні первісного позову відмовлено, суд вважає, що судові витрати покладаються на позивача ОСОБА_1 .

Крім того, судом встановлено, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.04.2023 при поданні ОСОБА_2 зустрічного позову, останній відстрочено сплату судового збору у розмірі 13 420,00 грн на строк не більше як до ухвалення судового рішення у даній цивільній справі.

31.07.2024 ОСОБА_2 було сплачено судовий збір за подання зустрічного позову в розмірі 13 420,00 грн, про що свідчить квитанція № 209304371, видана 31.07.2024 АТ «ПУМБ».

За таких обставин, оскільки зустрічний позов задоволено, суд вважає, що підлягає стягненню з позивача на користь відповідача 13 420,00 грн сплаченого судового збору.

Щодо заявлених представником відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

При цьому, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Суд враховує, що представником відповідача в процесі розгляду даної справи було подано докази на підтвердження витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, судових витрат, пов`язаних із витратами на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000,00 грн, а саме: договір про надання професійної правничої допомоги від 21.03.2023, укладений між клієнтом ОСОБА_2 та адвокатом Вародою П.Б.; квитанція до прибуткового касового ордера № 706 від 21.03.2023 на суму 40 000,00 грн; ордер серії ВО № 1051232 про надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_2 адвокатом Вародою П.Б. від 12.04.2023.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Питання гонорару та рахунків визначено сторонами у вищевказаному договорі про надання правничої допомоги.

Таким чином, представник відповідача надав докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Разом із цим, сторона позивача у своїй заяві заперечила щодо розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України, встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

При стягненні витрат на правову допомогу, слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У поданій представником позивача заяві вказує те, що розрахунки, надані представником відповідача на підтвердження витрат понесених ним на правничу допомогу, є завищеними та було вказано про неспівмірність таких витрат.

Суд, вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених позивачем на професійну правову допомогу, а саме: договір про надання професійної правничої допомоги від 21.03.2023, укладений між клієнтом ОСОБА_2 та адвокатом Вародою П.Б.; квитанція до прибуткового касового ордера № 706 від 21.03.2023 на суму 40 000,00 грн; ордер серії ВО № 1051232 про надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_2 адвокатом Вародою П.Б. від 12.04.2023, дійшов висновку про те, що визначений представником відповідача розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді в розмірі 40 000,00 грн є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належним чином обґрунтованими та дійсно понесеними, у зв`язку із наданням необхідної за обставин цієї справи правової допомоги.

Зокрема, щодо понесених витрат на правничу допомогу за підготовку позову у справі, в тому числі збирання доказів долучених до позову, підготовка та подання процесуальних заяв в ході розгляду справи на суму 40 000,00 грн, не відповідає вказаному вище критерію розумності та обґрунтованості, оскільки, з огляду на зміст позовної заяви, її написання не вимагало у адвоката особливих зусиль чи вивчення нових обставин справи.

З огляду на вищевикладене, розподіляючи витрати, понесені на професійну правничу допомогу відповідачем, суд, бере до уваги співмірність витрат зі складністю справи та із наданим адвокатом відповідача обсягом послуг під час розгляду справи в суді, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, взявши до уваги, виконані роботи, з урахуванням принципу розумності та справедливості, а також, враховуючи, що сторона позивача заперечує проти розміру витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

Щодо заявлених представником відповідача витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідачем було оплачено проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи в розмірі 3 441,60 грн, здійсненої судовим експертом Кудровим А.К., що підтверджується актом наданих послуг № Т23-145 від 26.06.2024 та платіжною інструкцією № 0.0..1, виданої 04.07.2024 АТ КБ «Приватбанк» за оплату проведення судової експертизи.

Суд приймає до уваги витрати, які поніс відповідач за проведення судової експертизи в сумі 3 441,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією наявною в матеріалах справи, оскільки вказані судові витрати були здійснені на замовлення відповідача і були необхідні для розгляду справи.

За таких обставин, вищевказаним рішенням суду було встановлено мотиви та підстави позову, сторонами було надано пояснення та подано докази, зазначено мотиви, з яких суд вважає встановленими наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, зазначені докази та нормативно-правові акти, на підставі яких вирішено справу, а також, процесуальний закон, яким суд керувався при прийнятті рішення, однак, вищевказаним рішенням суду не вирішено питання щодо стягнення судових витрат, а тому, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна набутого під час шлюбу особистою приватною власністю, визнання права спільної сумісної власності на майно та його поділ, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна набутого під час шлюбу особистою приватною власністю та визнання права спільної сумісної власності на майно та його поділ, яким слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 31 861,60 грн.

Частиною 5 статті 270 ЦПК України, додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 133, 137, 141, 258-268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 31 861,60 грн (тридцять одна тисяча вісімсот шістдесят одна гривня 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

позивач відповідач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

відповідач позивач ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Додаткове рішення суду складено та підписано 08 листопада 2024 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко