Номер провадження: 22-ц/813/403/24
Справа № 521/7250/20
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

за участю секретаря Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності,

В С Т А Н О В И В:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому просила суд визнати недійсним договір ТС-149/20 на право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, укладений 04.02.2020 року між Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що їй на підставі договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення від 26.07.2019 року належало нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 27,9 кв.м. На підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.07.2019 року № 275 «Про демонтаж тимчасових споруд» Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради 12.08.2019 року було здійснено демонтаж нежитлових приміщень, як тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 (зупинка санаторію «Росія»), яке належала позивачу на праві власності. Також позивач зазначає, що з відповідей Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради на адвокатські запити її представника, їй стало відомо, що між останнім та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 04.02.2020 року було укладено договір ТС-149/20 на право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, загальною площею 48,00 м. за адресою: АДРЕСА_1 , а Департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради 30.01.2021 року фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 був виданий паспорт прив`язки групи стаціонарних тимчасових споруд № НОМЕР_1 , що дійсний до 24.01.2023 року. Оскільки розміщення групи стаціонарних тимчасових споруд, загальною площею 48,00 м. за адресою: АДРЕСА_1 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 було погоджено саме на місці, де знаходилося належне на праві власності позивачу нерухоме майно нежитлове приміщення, загальною площею 27,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яке було неправомірно демонтоване Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради 12.08.2019 року, позивач вважає укладений договір ТС-149/20 на право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності таким, що підлягає визнанню недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2021 року позов ОСОБА_2 до Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору на право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності задоволено. Визнано недійсним укладений 04.02.2020 року між Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 договір ТС-149/20 на право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності. Стягнено з Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840,00 гривень.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали справи та дійшов помилкових висновків про задоволення позовних вимог.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 30 жовтня 2024 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, однак у судове засідання не з`явились.

30 жовтня 2024 року від адвоката Бочевара М.П., який діє в інтересах ОСОБА_2 , надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка вмотивована тим, що в провадженні Господарського суду Одеської області перебуває справа №522/8259/21 за позовом Одеської міської ради до ПП «Корал», ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи Виробничий кооператив «Колос», фізична особа-підприємець ОСОБА_1 скасування рішень державного реєстратора, визнання недійсним договорів купівлі-продажу, визнання недійсним протоколу загальних зборів та акту приймання-передачі майна по справі (розгляд призначено на 31.10.2024 року), вирішення якої має суттєве значення для даної справи №521/7250/20.

Розглянувши вказану заяву про відкладення розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Колегія суддів звертає увагу, що у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, тому підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить.

Таким чином, поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявники реалізували своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони у справі.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя-учасник колегії Дришлюк А.І. перебував у відпустці 04 листопада 2024 року, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повний текст судового рішення виготовлено 05 листопада 2024 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про закриття провадження в справі з огляду на таке.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що на підставі договорів купівлі продажу нежитлового приміщення, укладених 26.07.2019 року між ОСОБА_2 й ОСОБА_3 та посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В., зареєстрованих у реєстрі за №386 та №387, позивачу належить нежитлове приміщення за адресою: Французький бульвар 85 , загальною площею 27,9 кв. м., право власності на яке було належним чином зареєстроване, про що свідчать Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №275 від 25.07.2019 року «Про демонтаж тимчасових споруд» у п.1 вирішено доручити Управлінню розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради вжити заходів з демонтажу тимчасових споруд згідно з переліком. Згідно переліку у графі «Приморський район» за №1 визначений об`єкт, який належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (зупинка санаторію «Росія»), підстава для здійснення демонтажу визначена як закінчення терміну дії договору.

Вказане рішення виконавчого комітету Одеської міської ради було прийнято на підставі акту обстеження тимчасової споруди від 27.06.2019 року, припису №002613 від 27.06.2019 року та припису №00321 від 01.08.2019 року, виданих Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради.

Фактичний демонтаж здійснено 12.08.2019 року на підставі припису Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради №00321 від 01.08.2019 року.

В подальшому, Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради було укладено два договори на право тимчасового використання місць для розташування тимчасових споруд після 12.08.2019 року, а саме договір ТС-1350/19 від 24.10.2019 року з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та в подальшому договір ТС-149/20 від 04.02.2020 року з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що Департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради на підставі позитивного висновку Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради було підготовлено повідомлення про відповідність намірів замовника ФОП ОСОБА_5 щодо розташування групи ТС та оформлений паспорт прив`язки від 16.10.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , який був анульований 19.11.2019 року за № 01-08/1304.

Також Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради оформив замовнику фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 паспорт прив`язки групи стаціонарних тимчасових споруд, оформлених від 30.01.2020 року № 01-08/141, що дійсний до 24.01.2023 року.

На підставі позитивного висновку Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради від 24.01.2020 року № 0113/197/в, Управління підтвердило можливість установки групи стаціонарних тимчасових споруд, площею 48,00 кв.м. замовнику фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 з наданням фотофіксації тимчасової споруди та прив`язки до місцевості на геопідосонові М 1:5000.

Відповідно зі змісту договору ТС-149/20 на право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності від 04.02.2020 року, Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради надає фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 право за плату тимчасового використовувати місце під розташування групи тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, загальною площею 48,00 м. за адресою: АДРЕСА_1 (п. 2.1. Договору).

Згідно з п. 2.3. договору, підставою для розміщення тимчасової споруди в межах м. Одеси за цим договором є паспорт прив`язки, який є невід`ємною частиною цього договору.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 24 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин (частина п`ята статті 26 ЦК України).

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства: цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями належності справ до цивільної юрисдикції є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо хоча б однією зі сторін спору є фізична особа.

Згідно з частиною другою статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи- підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.

Так, за змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Статтею 21 цього Кодексу визначено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Предметом оскарження у цій справі є договір, який укладений між відповідачами, які є юридичною особою (Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , а предмет договору здійснення підприємницької діяльності. Серед сторін цього правочину фізичні особи відсутні. Відповідно розгляд цього спору, має здійснюватися за правилами господарського судочинства згідно з пунктом 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Та обставина що позивачем є фізична особа не є підставою для іншого висновку, оскільки за приписами частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України фізичні особи, які не є підприємцями мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові ОП КГС ВС від 07 квітня 2023 року у справі №910/5172/19.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що спір в цій справі, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. За ч. 2 вказаної статті порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги. Відповідно до ч. 4 цієї статті у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності підлягають розгляду за правилами іншої юрисдикції - в порядку господарського судочинства, апеляційний суд на підставі ст. 377 ЦПК України скасовує рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2021 року, закриває провадження в справі та роз`яснює позивачу про наявність у неї права протягом десяти днів з дня отримання нею відповідної ухвали звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2021 року скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності.

Повідомити ОСОБА_2 про те, що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції господарського суду.

Роз`яснити ОСОБА_2 про наявність у неї права протягом десяти днів з дня отримання нею ухвали звернутися до Одеського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 листопада 2024 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда