Справа № 149/1753/24
Провадження № 22-ц/801/2114/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 рокуСправа № 149/1753/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Міхасішина І.В.,

суддів : Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

за участю секретаря судового засідання: Кахно О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу № 149/1753/24

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Поворознюка Бориса Миколайовича на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14 серпня 2024 року, ухваленого міськрайонним судом під головуванням судді Войнаревича М. Г.,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимого обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 ОСОБА_4 , який проживав по АДРЕСА_1 . Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Хмільницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 20 грудня 2021 року. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої, в числі іншого майна, входить належна йому частина житлового будинку по АДРЕСА_1 . За життя, а саме 16 січня 2013 року ОСОБА_4 було складено заповіт, відповідно до змісту якого все своє майно він заповів у рівних частках ОСОБА_1 та її сестрі ОСОБА_3 . Також, спадкоємцем за законом є дружина померлого (мати позивача) ОСОБА_2 . Під тиском обставин (проживання за межами України) 30 грудня 2021 року ОСОБА_1 було подано до нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом та за законом після смерті батька. Однак, згодом, заявою від 19 липня 2022 року, засвідченою нотаріально, вона відкликала раніше подану нею заяву про відмову від спадщини. Тоді, з огляду на введений в Україні 24 лютого 2022 року воєнний стан, був чинним пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», який передбачав, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Отже, за такої норми, строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 тривав до 21 жовтня 2022 року. Таким чином, оскільки заява про відкликання попередньої заяви була подана в межах десятимісячного терміну, встановленого для прийняття спадщини, ОСОБА_1 , звичайно що мала правомірні та «легітимні» очікування на прийняття заяви та реалізацію її права на отримання спадщини після смерті батька, який склав на неї заповіт.

Однак, пізніше, Верховним Судом у постанові від 25.01.2023 року у справі № 676/47/21 вже було зроблено висновок, згідно якого «..з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, свідчить, що: правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України; строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (ст. ст. 1270, 1272 ЦК України), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини..». Більше того, 19.06.2023 року ще набрав чинності підп. 2 п. 3 постанови КМУ від 09.05.2023 року № 469 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану», яким виключено п. 3 постанови КМУ від 28.02.2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», якою було встановлено, що протягом строку для прийняття спадщини або відмови від його ухвалення зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці та свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення терміну для прийняття спадщини. Тому, вже після звернення із заявою про відкликання раніше поданої заяви про відмову від прийняття спадщини та відповідно заявою про прийняття спадщини після смерті батька у межах визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» строку, виявилось, що визначений ЦК України шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини позивачем все ж вважається пропущеним.

Позивач вважає, що причини пропуску строку були поважними, позаяк пов`язані із об`єктивними, непереборними та значущими перешкодами для вчинення дій щодо прийняття спадщини, якими є зміни в законодавстві щодо перебігу строків прийняття спадщини в умовах воєнного стану. В той же час, наслідки пропущення строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки призведуть до втрати права на спадкування майна дочкою, яке залишилося після смерті батька, та будуть для позивача занадто надмірним тягарем.

За таких обставин, ОСОБА_1 вимушена була звернутись до суду із заявою про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки за вищезазначених обставин, прийняття спадщини у нотаріальному порядку, не є можливим.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14 серпня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк у три місяці від дня набрання рішення законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини суд враховав свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14 серпня 2024 року скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

23 вересня 2024 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Адамчука П.Б. в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованими, просили залишити його без змін а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Поворознюк Б.М. апеляційну скаргу підтримав просив суд її задовольнити.

Позивача ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, 12 листопада 2024 року надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про задоволення скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Хмільницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 20 грудня 2021 року (а.с. 6).

16 січня 2013 року ОСОБА_4 склав заповіт, відповідно до змісту якого все своє майно він заповів у рівних частках кожному ОСОБА_1 та її сестрі - ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області, зареєстрований у реєстрі за № 25. ( а.с.13).

З листа № 157/01-16 від 19 липня 2024 року приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , заведено спадкову справу № 72/2021 ( а.с. 21-31 ).

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Згідно з частиною першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За правилами статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах: від 04 листопада 2015 року 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61?21447св19).

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17 (провадження № 61-17764св20), від 26 жовтня 2022 року в справі № 522/17925/16 (провадження № 61-1122св22), від 16 листопада 2023 року в справі № 523/4713/19 (провадження № 61-10052св23).

Отже, практика судів касаційної інстанції у цій категорії справ є незмінною.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Верховний Суд в постанові від 20 жовтня 2021 року в справі № 405/7111/19-ц (провадження № 61-10591св21) виклав правовий висновок, згідно якого при оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізації особою права на прийняття спадщини. Перший період період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначенні додаткового строку для прийняття спадщини.

Суд апеляційної інстанції дослідивши матеріали спадкової справи встановив, що позивач ОСОБА_1 23 грудня 2021 року подала до нотаріуса за місцем відкриття спадщини заяву про відмову від прийняття спадщини щодо належної їй за заповітом частки у спадковому майні, яке залишилось після смерті її батька ОСОБА_4 .

А з заявою про відкликання вище вказаної заяви про відмову від спадщини та заяву про бажання прийняти спадщину позивачка подала лише 19 липня 2024 року, тобто з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Не заслуговує на увагу обґрунтування позивачем своїх вимог та як поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, дією Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», відповідно до п. 3 якої на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється (Постанову доповнено пунктом 3 згідно з Постановою КМ№ 209 від 06 березня 2022 року-діє до дня припинення чи скасування воєнного стану).

Вказаний пункт було змінено Постановою КМУ № 719 від 24 червня 2022 року таким чином, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Проте, Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 дійшов висновку про те, що постанова КМУ від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин у справі про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Також тлумачення вказаних норм, з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, свідчить, що:

- правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України;

- строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину.

Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); - законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини;

- пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164«Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

Отже, посилання позивачки, що вона в зв`язку із змінами в законодавстві щодо перебігу строків прийняття спадщини в умовах воєнного стану, пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, само по собі не свідчить про об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для реалізації позивачем своїх спадкових прав.

Жодних інших поважних причин для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини, матеріали справи не містять.

Аналіз наведеного не дає підстави для твердження, що відносно позивачки мали місце обмеження її права на прийняття спадщини.

Висновок за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої та другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

При вирішені справи суд першої інстанції у порушення норм процесуального права неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та висновків які не відповідають обставинам справи.

За викладених обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у позові.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги представника відповідачки адвоката Поворознюка Б.М., з позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі - 1453,44 гривень.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до детального опису наданих послуг за договором про надання правової допомоги по цивільній справі від 27 серпня 2024 року, адвокатом Поворознюком Б.М. надано ОСОБА_3 наступну професійну допомогу а саме: надання юридичної консультації 1 год., складання апеляційної скарги ра рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14 серпня 2024 року у даній справі та подання її до апеляційного суду - год., участь у судовому засіданні Вінницького апеляційного суду - орієнтовно 1 год.. Всього адвокатом витрачено та очікується витратити часу на надання правничої допомого по договору від 27 серпня 2024 року 7 годин. Згідно договору про надання правничої допомоги та фіскального чеку від 27 серпня 2024 рок клієнтом ( ОСОБА_3 ) сплачено за послуги правового характеру 8000 грн.

Надана суду квитанція від 27 серпня 2024року, що підтверджує факт повного розрахунку ОСОБА_3 з адвокатом Поворознюком Б.М. за послуги надані в якості правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Ураховуючи складність справи та виконані адвокатом роботи, принципи співмірності судових витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. понесених нею судових витрат за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 141; 367; 374; 376; 381; 382; 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Поворознюка Бориса Миколайовича задовольнити.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 14 серпня 2024 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1453,44 гривень та 8000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник