Справа № 134/501/24
Провадження № 22-ц/801/2131/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Лабай О. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 рокуСправа № 134/501/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Берегового О.Ю., Панасюка О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 15 серпня 2024 року, ухвалене суддею Лабай О.В. в с-щі Крижопіль, повне рішення складено 19 серпня 2024 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

встановив:

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь щомісячно аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення із заявою до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що 04 травня 2007 року він уклав шлюб з ОСОБА_1 .. У шлюбі у сторін, ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився син ОСОБА_3 , який проживає разом із позивачем. Відповідачка проживає в м. Одесі та працює в Одеському онкологічному диспансері, однак, участі в матеріальному утриманні дитини не бере, тому всі витрати по утриманню сина він несе самостійно.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 15 серпня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви, тобто з 13 березня 2024 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 1 211,20 грн судового збору на користь держави, а також на користь ОСОБА_2 витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 2 500 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Також просить вирішити питання судових витрат.

У скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги пояснення сторони відповідача про те, що між сторонами не піднімалося питання аліментів, оскільки саме вона здійснювала повне утримання сина. Син тимчасово проживає з батьком в селі, з метою уникнення останнім мобілізації до лав ЗСУ, однак, вказана обставина не може бути однозначною підставою для задоволення позову і стягнення з неї аліментів. Та обставина, що син тимчасово проживає в селі за місцем проживання свого батька не свідчить про те, що вона відмовилася від сина і забула про нього. Вона зазначала, що позивач ніде не працює, повним утриманням сина все життя займалася і надалі займається вона, а доказів того, що лише позивач виконує батьківські обов`язки позивачем надано не було. Суд міг залучити орган опіки та піклування до розгляду справи та зобов`язати його надати висновок щодо обставин де і з ким проживає дитина та на чиєму повному утриманні дитина знаходиться. Судом не було визнано обов`язковою явку позивача до суду і син також не захотів з`явитися до суду для надання пояснень. Не зрозумілим є чому лише відповідачка має забезпечувати утримання та виховання дитини та чому суд стягнув з неї аліменти. Підстави для стягнення витрат на правничу допомогу взагалі відсутні, оскільки категорія даної справи не є складною і не потребує витрачання значного часу на підготовку для звернення до суду, збір доказів, відстоювання прав та інтересів клієнта, значну кількість судових засідань, тощо.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 04 травня 2007 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 04 травня 2007 року (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 06 грудня 2007 року (а.с.8).

Позивач ОСОБА_2 (дата реєстрації 07 липня 1997 року) зареєстрований та проживає разом із сином ОСОБА_3 (дата реєстрації ІНФОРМАЦІЯ_3 ) за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями Витягу №153 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 26 січня 2024 року та Витягів з реєстру територіальної громади від 26 січня 2024 року (а.с.6,9,10).

ОСОБА_3 навчався в Одеській загальноосвітній школі №125 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради з 1-го класу (01 вересня 2014 року) по 9 клас (15 червня 2023 року) Одеської гімназії 3125 Одеської міської ради, що підтверджується копією довідки Одеської гімназії №125 Одеської міської ради №01-26/462 від 13 червня 2024 року (а.с.52 на звороті).

Копією довідки ліцею №3 відділу освіти, молоді та спорту Крижопільської селищної ради №176 від 12 липня 2024 року підтверджується, що ОСОБА_3 навчається в 11 класі ліцею №3 с. Жабокрич Крижопільської селищної ради (а.с.97).

Судом першої інстанції з інформації АТ КБ «ПриватБанк» по картковому рахунку ОСОБА_1 від 13 червня 2024 року встановлено, що за період з 11 вересня 2023 року по 28 травня 2024 року на картку ОСОБА_3 здійснено переказів на загальну суму 9 585 грн (а.с.53 на звороті).

Оскільки неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом із позивачем ОСОБА_2 , а відповідачка матеріально не допомагає утримувати дитину, позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення аліментів.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ(78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому даний обов`язок є особистим, індивідуальним обов`язком як матері, так і батька.

У ч. 1, 3 ст. 181 СК України зазначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У частині другій цієї статті зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, що буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.

Суд першої інстанції, врахувавши рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, взявши до уваги інтереси дитини, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог і стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до її повноліття.

У ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає про те, що їхній з ОСОБА_2 син добровільно проживає з батьком в селі і вважає, що це не може бути однозначною підставою для задоволення позову та стягнення аліментів.

Вказана позиція ОСОБА_1 є хибною, оскільки за змістом згаданої статті 183 СК України обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти.

За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, з ким проживає дитина і який бере активну участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі №711/8561/16-ц).

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем, неповнолітній ОСОБА_3 на момент звернення до суду із даним позовом проживав разом із батьком в с. Жабокрич, тоді як ОСОБА_1 проживає окремо, в м. Одесі.

Вказана обставина свідчить про те, що в даному випадку батько дитини ОСОБА_2 є суб`єктом права на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів.

Твердження ОСОБА_1 про недоведеність позивачем факту виконання ним батьківських обов`язків по утриманню сина та несення ним матеріальних витрат не заслуговують на увагу, оскільки виховання дітей одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.

Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе. Дитині має забезпечуватися такий захист, який є необхідним для її благополуччя.

Під інтересами дитини необхідно розуміти збереження здоров`я дитини, нормального психічного та фізичного розвитку, виховання в дитині якостей, необхідних суспільству. Визначення інтересів дитини охоплює також необхідні матеріальні, побутові умови життя дитини.

Оскільки неповнолітній ОСОБА_5 проживає разом із батьком, витрати на харчування, одяг, навчання, відпочинок, розвиток тощо несе позивач, що не спростовано в свою чергу відповідачем.

Із наданої ОСОБА_1 виписки по картковому рахунку слідує, що вона перераховувала на картковий рахунок сина кошти в незначному розмірі, і вказана обставина не позбавляє позивача права на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів у примусовому порядку.

Враховуючи вік дитини (17 років), апеляційний суд вважає, що та сума, яка щомісячно перераховувалася ОСОБА_1 не може у повному обсязі задовольнити потреби дитини.

Одержання аліментів на дитину тим з батьків, з яким проживає дитина, відповідає легітимній меті - захисту прав дитини.

У разі виникнення спору між батьками, який випливає з сімейних відносин, суди мають керуватися справедливою рівновагою між інтересами дитини та інтересами обох батьків, яка має бути спрямована на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності, тобто отримання дитиною належного матеріального утримання від обох батьків.

Відповідно до практики ЄСПЛ рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків.

Подаючи як відзив на позов, так і апеляційну скаргу ОСОБА_1 розмір свого доходу не вказала і доказів на підтвердження свого матеріального стану не надала, відтак, апеляційний суд позбавлений можливості констатувати, що визначений судом до стягнення розмір аліментів не відповідає вимогам розумності, справедливості та не є співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

ОСОБА_1 зазначає про те, що вона клопотала про обов`язкову участь у процесі позивача для того, щоб він розповів, хто саме заробляє та утримує сім`ю.

У задоволенні вказаного клопотання ухвалою суду від 07 серпня 2024 року було відмовлено з наведенням відповідних мотивів.

Заперечення на вказану ухвалу, в порядку ч. 2 ст. 353 ЦПК України, не були включені ОСОБА_1 до апеляційної скарги.

Підсумовуючи апеляційний суд вважає, що викладені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та на законність судового рішення не впливають.

Апеляційний суд вважає, що аліменти в розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача будуть необхідними та достатніми для потреб неповнолітнього ОСОБА_3 і відповідатимуть теперішнім можливостям матері надавати таку допомогу, оскільки зворотного нею не доведено.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу відсутності підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, то ОСОБА_1 не спростувала висновки суду в частині наявності підстав для стягнення витрат на правничу допомогу та розміру таких витрат, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості надати оцінку вказаним доводам.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 15 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

О.С. Панасюк