Справа № 362/3221/24
Провадження № 2-о/362/103/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі

головуючого- судді Ковбель М.М.

за участі секретаря судового засідання - Сілецької М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з даною заявою, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 23 листопада 2007 року заявник разом з ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначає заявник, в подальшому шлюб між сторонами було розірвано, а син залишився проживати з батьком та повністю знаходиться на його утриманні.

В подальшому, 28.10.2023 року між сторонами укладено Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Спільний син сторін знаходяться на повному утриманні та вихованні батька. Батько оплачує витрати на проживання дитини, придбання одягу, продуктів харчування. Окрім витрат на утримання дитини, батько самостійно сплачує витрати на освіту і розвиток сина, на охорону здоров`я, відпочинок і дозвілля.

Заявник вважає за необхідне встановити факт самостійного виховання дитини, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника та можливість безперешкодної реалізації його особистих прав. Встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на особистому вихованні і утриманні заявника потрібно з метою захисту прав та інтересів його дитини та прав заявника як батька. Чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе.

Заявник в судове засідання з`явився, подавши до суду заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи у його відсутність, викладені в заяві вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, заявлені вимоги визнала в повному обсязі.

Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Частиною 2 ст. 319 ЦПК України визначено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Так, в обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що встановлення факту самостійного виховання дитини зумовлене необхідністю можливість безперешкодної реалізації його особистих прав, та необхідністю переміщення разом з дитиною без згоди матері, яка з дитиною не проживає. Окрім того, у разі не встановлення факту самостійного виховання, він не зможе без документального оформлення згоди Матері, яка не проживає разом з Дитиною, реалізувати своє право тимчасового виїзду з Дитиною за межі України з підстав, визначених частиною 5 ст. 157 СК України.

Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 23 листопада 2007 року між сторонами було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу від 08 травня 2012 року НОМЕР_1 , зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області №1008/3306/12 від 20.07.2012 року шлюб між сторонами розірвано.

Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис1697, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у Київській області.

В подальшому, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області № 362/1459/13-ц від 09.07.2013 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Васильківської міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю відмовлено.

З 25 лютого 2012 року син проживає з батьком, що підтверджується довідкою депутата.

28 жовтня 2023 року між ОСОБА_1 (далі заявник - Батько) та ОСОБА_2 (далі заінтересована особа- Мати) - разом сторони (Батьки) укладено Договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини (далі Договір), посвідчений ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано за номером №1339.

Пунктом 1.1 Договору визначено, що його укладено з метою фіксації правовідносин щодо виховання, утримання, визначення місця проживання їх сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (з урахуванням бажання Дитини проживати з Батьком) та здійснення окремих батьківських прав, які фактично склалися у зв`язку з розірванням шлюбу між Батьками.

Відповідно до п.1.3. Договору місцем проживання Дитини Батьки визначили місце проживання Батька (Заявника) за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, Дитина проживає разом зі своїм Батьком (Заявником), а мати дитини проживає окремо.

Спільна Дитина Сторін знаходиться на повному утриманні і вихованні Батька. Батько піклується про благополуччя та здоров`я дитини забезпечує сина всім необхідним для його нормальної життєдіяльності. Батько турбується щоб син отримав гарні знання, турбується і про стан його здоров`я, приділяє увагу його фізичному розвитку. з обов`язковим урахуванням інтересів дитини, що стверджується довідкою депутата Васильківської міськради від

01.12.2023 року, довідкою медичного центру «Супер-Лікар» від 02.11.2023 р. та довідкою КНП «Васильківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Київської області від 16.02.2024 року №89.

На даний час Владислав навчається в 10 класі в ОЗО «Васильківський академічний ліцей «Успіх» Васильківської міської ради, Київської області. Має гарні успіхи в навчанні, з бажанням займається додатково. Мріє отримати вищу освіту і набути спеціальність, як і в його Батька. Син вихований, доброзичливий, що стверджується довідкою директора навчального закладу за №136 від 30.10.2023 року.

Сторони дійшли згоди, що заявник самостійно виховує та утримує дитину, а місцем постійного проживання Дитини є місце проживання його Батька ( Заявника). Отже спору між сторонами по визначення місця проживання, виховання і утримання Дитини немає.

Відповідно до даного Договору, Мати Дитини визнає той факт, що син постійно проживає разом з батьком, а також той факт, що батько самостійно виховує та утримує Дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.91 року, встановлено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч.ч. 1, 2 ст. 157 СК України).

Перелік справ про встановлення фактів, який визначений частиною 1 статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право (п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5).

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22 серпня 2018 року прийшов до висновку, що у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ст. 160 СК України).

Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч. 1, 2 ст. 157 СК України).

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 СК України.

Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі (ч. 5 ст. 157 СК України).

Частиною 1 ст.319 ЦПК України встановлено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

З вищенаведеного вбачається, що факт, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника та можливість безперешкодної реалізації його особистих прав. Встановлення факту перебування неповнолітнього сина на особистому вихованні і утриманні заявника потрібно з метою захисту прав та інтересів його дитини та прав заявника як батька. Чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе.

Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає.

Враховуючи вищевикладене, вимоги про встановлення факту самостійного виховання та здійснення догляду за неповнолітніми дітьми батьком підлягають задоволенню

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 12, 13, 18, 258, 263, 265, 293, 315, 496 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Заяву - задовольнити.

Встановити юридичний факт, що батько ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , id паспорт № НОМЕР_4 , орган, що видав: 8017, виданий: 21.09.2021) самостійно виховує та утримує дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у місті Києві 19.06.2008 року, актовий запис №1697 складено 19.06.2008 р.).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Ковбель