Номер провадження: 22-ц/813/5149/24
Справа № 522/5004/24
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т.Ю.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 03 квітня 2024 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на дитину

встановив :

01 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною вище заявою у якій просила видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 03 квітня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на дитину.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2024 року, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо наявності правових підстав для відмови у видачі судового наказу, оскільки не врахував, що не зазначення у прохальній частині цієї заяви, умови про верхню межу розміру аліментів (не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку), не свідчить про те, що заявлена вимога суперечить п.4 ч.1 ст. 161 ЦПК України.

Крім того, суд першої інстанції не врахував вичерпний перелік підстав, передбачений ст. 165 ЦПК України, які можуть слугувати для відмови у видачі судового наказу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 червня 2024 року, з огляду на положення ч. 2 ст. 369 ЦПК України, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження за матеріалами, що містяться у справі, зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є ухвала суду про відмову у видачі судового наказу, право на апеляційне оскарження якої передбачено п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив із того, що у поданій заяві про видачу судового наказу ОСОБА_1 просить стягувати у розмірі заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, без зазначення, що їх розмір не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, що не відповідає вимогам ст. 161 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано:

- якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

- заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу, передбачено ст. 165 ЦПК України, зокрема законодавець визначив, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; 4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Як на правову підставу для відмови у видачі судового наказу, суд першої інстанції послався на п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, тобто заявлення вимоги, яка не відповідає ст. 161 ЦПК України.

З матеріалів справи убачається, що звертаючись до суду першої інстанції із заявою про видачу судового наказу ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегії суддів вважає, що формулювання заявницею вимог у вказаний вище спосіб, відповідає вимогам закону, водночас, саме по собі, не зазначення у прохальній частині заяви, верхньої межі розміру аліментів (не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку) не свідчить про невідповідність заяви вимогам п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, як про те зазначив суд першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що правовою підставою для відмови у видачі судового наказу, закон визначає не відсутність у змісті такої заяви вказівки про верхню межу розміру аліментів, а порушення особою питання про стягнення аліментів у розмірі, що перевищує таку межу, тобто більше, а ніж 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Наведеного вище суд першої інстанції не врахував, і дійшов помилкового висновку про відмову ОСОБА_1 у видачі судового наказу з підстав, викладених в оскаржуваній ухвалі.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України однією із підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на наведене, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування оскаржуваної ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 03 квітня 2024 року і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір підлягає відшкодуванню за наслідками розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 374,379, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 03 квітня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова