Справа № 541/390/24
Номер провадження 2/541/367/2024
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 жовтня 2024 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Шатілової Л.Г.,

за участю секретаря судового засідання Гуриної В.М.,

представників позивача Воронкова О.М.,Сердійчука О.Л.,Ткаченко М.М., Змієвської Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миргороді в режимі відеоконференції цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

Представник ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначив, що 14.09.2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 укладено Договір позики №3170818. Договір був укладений в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п.1 ст.3, п. 12 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України.

Відповідно до даного договору кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 5000 грн., а відповідач зобов`язався повернути позикодавцю кошти в термін до 29.09.2021 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 0,01000 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики; 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики; 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою; фіксований 1.01% від суми позики за кожен день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою.

У подальшому, на підставі укладеної (укладених) між сторонами додаткової угоди (додаткових угод) до договору позики строк позики продовжився.

09.02.2022 року між ТОВ "МАНІФОЮ" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу №09/02-2022, відповідно до якого ТОВ «Маніфою» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у т.ч. за Договором позики №3170818 від 14.09.2021, що укладений між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 .

10.01.2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект Центр" було укладено договір про відступлення прав вимоги №10-01/2023, за яким ТОВ "Вердикт Капітал" відступило позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли за договором про надання Договору позики № 3170818 від 14.09.2021 року.

Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 09.01.2024 року виникла заборгованість, яка в межах вимог позивача становить 65735,00 грн., але враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 30385,00 грн. з яких: заборгованість за кредитом (тіло кредиту) 5000,00 грн., заборгованість за відсотками 25385,00 грн.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору 3028,00 грн та 13000,00 грн витрат понесених на правову допомогу.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05.02.2024 року справу за вищевказаним позовом постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення (викликом) сторін.

27.03.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, поданий його представником адвокатом Майоровим В.О. У відзиві зазначено, що позовні вимоги є незаконними та такими, що порушують норми чинного законодавства, а саме: проценти та неустойка нараховані за період після спливу строку повернення кредитних коштів, що суперечить судовій практиці ВП Верховного суду; кредитні правовідносини регулюються договорами та правилами кредитування, які не були підписані позивачем; в справі відсутні докази, що грошові кошти були перераховані на розрахунковий рахунок позивача. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. (а.с.72-73).

05.06.2024 від представника позивача надійшли пояснення у справі в порядку ст. 43 ЦПК України, в яких зазначив наступне. 14.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 3170818, який було укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч.6 і 12 п. 1 ст. 3. п. 12 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України).

Пунктом 2.3. Договору позики встановлені параметри позики: тип позики: короткострокова: мета отримання позики: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника: сума позики: 5000 грн. строк позики: до 29.09.2021 року (15 днів). Нарахування відсотків нараховується на період фактичного користування коштами, а, відповідно, посилання на 15-тиденний строк є безпідставним з огляду на те. що відповідач, порушуючи свої зобов`язання, користувався коштами й після встановленого строку користування позики. Даний договір підписаний відповідачем, і отже умови договору йому були відомі та зрозумілі. Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за Договором кредиту, надавши Позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Договору кредиту, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Відповідачка отримала кредитні кошти і у неї виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі. Фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку товариству не повернуті, тож позивач вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення коштів. Відповідачка здійснила дії. спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення анкети-заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначила інформацію щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти 5 000,00 гри, на картку 418837* 9289.

Зазначив, що відповідач, не надає доказів звернення із заявою до правоохоронних органів щодо можливих шахрайських дій відносно неї: не оскаржує в судовому порядку дійсність договору позики, не надає суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості, чи контррозрахунку. Відповідачка у своєму відзиві взагалі не має єдиної позиції - чи то вона не укладала договір та не отримувала кошти, чи то вона не згодна із сумою заборгованості та належним кредитором. Просив задовольнити позовні вимоги (а.с.88-91).

06.06.2024 року від представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Майорова В.О., надійшли додаткові пояснення у справі, в яких останній зазначив, що проценти нараховані з 09.02.2022 по 09.01.2023 рік і посилаючись на перехідні положення ЦПК України наголошував на тому, що відповідач звільняється від відповідальності за ст. 625 ЦК України. Картка на яку були перераховані п`ять тисяч гривень не ідентифікована, квитанція про переказ відсутня, також відсутні докази відповідно до стандартів бухгалтерського обліку. Вказав, що його довіритель не отримувала грошові кошти, банківська картка їй не належить, просив відмовити у стягненні коштів в повному обсязі, справу розглянути без їх участі (а.с.101-102).

Представник позивача в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. 09.10.2024 року надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задоволити (а.с. 144).

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Майоров В.О. подали заяву про розгляд справи без їх участі, просили відмовити у стягнені коштів в повному обсязі (а.с.102).

Заслухавши пояснення представників позивача, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

14.09.2021 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики №3170818, відповідно до умов якого остання отримала позику в розмірі 5000,00 грн. Строк позики до 29.09.2021 року (15 днів).

Згідно п. 2.4.2. Договору позики середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 1,01000% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики.

Відповідно до п 2.4.3. Договору позики середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1.99000% від суми позики за кожен день, користування позикою в межах повного строку позики.

Згідно п. 2.4.4. Договору позики базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1.99000% від суми позики за кожен день користування позикою.

Відповідно до п. 2.5. Договору позики розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1.01% від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми Позики та процентів за користування позикою.

Згідно п. 2.6. Договору позики позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства протягом 3 (трьох робочих) днів з дати підписання договору. Пунктами 3.1. та 3.2, Договору позики визначені проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику.

Згідно п. 3.1.3. Договору позики у період прострочення Позики проценти за користування позикою нараховуються за базовою процентною ставкою на позику, визначеною п. 2.4.4.

Відповідно до п. 3.2.1. Договору позики проценти на прострочену позику нараховуються у випадку неналежного виконання Позичальником зобов`язань за цим Договором у розмірі, визначеному п. 2.5 Договору, за кожен день прострочення.

Згідно п. 3.6. Договору позики у випадку укладення додаткової угоди щодо продовження строку позики за цим договором, проценти за користування позикою в період дії такої додаткової угоди нараховуються за спадною процентною ставкою (формула розрахунку якої визначена Додатком № 1) на підставі фіксованого базового середньоденного розміру процентів за користування позикою (п.2.4.3); графік нарахувань визначається відповідною додатковою угодою.

Відповідно до п. 3.7. Договору позики зобов`язання позичальника за договором вважаються виконаними в повному обсязі в момент зарахування відповідної суми коштів на поточний рахунок позикодавця

ТОВ «МАНІФОЮ» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 за Договором позики №3170818 від 14.09.2021 року виконало та надало їй кредит в сумі 5000,00 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , що підтверджується листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 26.04.2023 року (а.с.16). На запит суду АТ «Райффайзен Банк» направив виписку про рух коштів по рахунку № НОМЕР_2 (картка № НОМЕР_1 ), який належить ОСОБА_1 за період 14.09.2021 по 10.07.2024 року , згідно якого 14.09.2024 року на картку було перераховано 5000,00 (а.с.138-139).

29.09.2021 року сторони уклали додаткову угоду №1 до вказаного договору, якою погодили продовжити строк позики на 30 днів, до 29.10.2021 року, середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий: 1, 99000 % (а.с.14).

Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором позики станом на 09.02.2022 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 15485,00 грн., з яких 5000,00 грн заборгованість по основній сумі кредиту, 10485,00 грн заборгованість за процентами (а.с.17 зворот -18).

09.02.2022року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №09/02-2022, відповідно до якого ТОВ «Маніфою» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у т.ч. за Договором позики №3170818 від 14.09.2021 року, що укладений між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 (а.с.21-23). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №09/02-2022 від 09.02.2022 року ТОВ «МІНІФОЮ» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» вимогу заборгованості відносно ОСОБА_1 , в загальній сумі 15485,00 грн., що складається 5000,00 грн. заборгованість за сумою позики, 7960,00 грн заборгованість за процентами за користування позикою, 2525,00 заборгованість з процентами за прострочену позику (а.с.26).

10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір №10-01/2023, згідно з умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступив ТОВ «Коллект Центр» права вимоги Первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках №1 та №3 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за Договорами Позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них (а.с. 27-32).

Відповідно до Реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором позики №3170818, в загальному розмірі 65735,00 гривень, з яких 5000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням; 60735,00 грн заборгованість по нарахованим процентам (а.с.32 зворот-33).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1, 3ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги Факторові і в ньому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає того обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Ч. 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти)однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта)може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції(оферти)у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 вказаного закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вказаний висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа № 524/5556/19, провадження № 61-16243св20, а саме суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині».

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Відтак суд робить висновок про належне укладення кредитного договору № 3170818 від 14.09.2021 про отримання відповідачем ОСОБА_1 кредиту у ТОВ "МАНІФОЮ".

Твердження представника відповідача про те, що даний кредитний договір оформили шахраї, стороною відповідача не доведений. Наданий витяг з ЄРДР від 21.09.2021 року містить інформацію про вчинений злочин, що стосується крадіжки грошових коштів ОСОБА_1 , які знаходилися на картці АТ «Приватбанк», а не про шахрайські дії направлені на отримання кредиту в розмірі 5000,00 в ТОВ «МАНІФОЮ» (а.с.67)

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Всупереч умовам договору позики, відповідач не виконав свого зобов`язання та не здійснював платежів для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попередніх кредиторів.

За наданими позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним Договором позики №3170818 від 14.09.2021 року становить 65735,00 грн, однак враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 30385,00 грн, з яких заборгованість за кредитом (тіло кредиту) 5000,00 грн, заборгованість за відсотками 25385,00 грн.

Разом з тим, суд вважає, що доводи позивача, щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами за договором позики підлягають зменшенню виходячи з наступного.

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

У Договорі позики №3170818 від 14.09.2021 року сторони визначили строк позики до 29.09.2021 року (15 днів), а додатковою угодою № 1 від 29.09.2021 до договору позики сторони продовжили строк позики на 30 днів до 29.10.2021 року.

Отже, суд не може погодитися з розрахунком заборгованості ТОВ «Коллект Центр» заявленим у позовній заяві, який позивач обчислив на день набуття ним права вимоги за договором позики.

Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов Договору позики №3170818 від 14.09.2021 року становить 2985,00 грн. за період з 14.09.2021 по 29.10.2021 року , відповідно до Графіку обов`язкових платежів за договором позики та Графіку обов`язкових платежів за Додатковою угодою №1 до Договору позики №3170818 від 14 вересня 2021 року (а.с. 10,11,15)

Оскільки відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання по погашенню заборгованості за Договором позики №3170818 від 14.09.2021 року, внаслідок чого кредитна заборгованість становить 7992,50 грн., яка складається з 5000, 00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 2985,00 грн заборгованості за відсотками, тому дана заборгованість підлягає стягненню з відповідача, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу, суд дійшов наступного висновку.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано договір про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02.01.2023 року укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; заявка на надання юридичної допомоги №788 від 02.01.2024 року, яким сторони обумовили обсяг та вартість послуг правничої допомоги; платіжну інструкцію № від 10.01.2024 року, згідно з якою ТОВ «Коллект Центр» здійснило оплату гонорару на рахунок АО «Лігал Ассістанс» в сумі 51 000,00 грн.; витяг з акту про надання юридичної допомоги від 08.01.2024.

За змістом ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07. 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, а також ураховуючи критерій складності справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Згідно копії довідки сер. МСЕ №0008900 та копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, тому суд звільняє її від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 251. 252, 509, 512, 514, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 626, 628, 631, 638, 639, 641, 642, 1048, 1049, 1054, 1056-1, 1082 ЦК України, ст.ст. 2, 12, 81,78, 81, 133, 137, 258, 259, 264, 265, 272, 273,354, ЦПК України , суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" заборгованість за Договором позики № 3170818 від 14.09.2021 у сумі 7985 ( сім тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок, що складається: 5000,00 грн заборгованість за кредитом ( тіло кредиту), 2985,00 грн. заборгованість за відсотками.

Головному управлінню Державної казначейської служби України у Полтавській області повернути повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судовий збір, який було сплачено на р/р UA0016305, отримувач платежу ГУК у Полт.обл/Миргород р-н/22030101, за платіжною інструкцією № від 25 січня 2024 року в розмірі 795 (сімсот дев`яносто п`ять) гривень 74 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр"5000,00 грн судових витрат на правничу допомогу.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306; ідентифікаційний код 44276926).

Представник позивача: адвокат Воронков Олексій Михайлович, свідоцтво по право на заняття адвокатською діяльністю видане Радою адвокатів Кіровоградської області, 08.08.2017 року №9/4, адреса АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Змієвська Тетяна Павлівна, свідоцтво по право на заняття адвокатською діяльністю видане Радою адвокатів Закарпатської області, 01.03.2019 року №117, адреса: 08801 Київська область, м.Миронівка, вул. Деркача,16.

Представник позивача: адвокат Сердійчук Олександр Леонідович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю видане Радою адвокатів Київської області 07.12.2018 , адреса АДРЕСА_2 .

Представник позивача: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації АДРЕСА_4 .

Представник відповідача: адвокат Майоров Василь Олександрович, свідоцтво на право на заняття адвокатською діяльністю №3575 від 25 грудня 2008 року видане Київською міською КДКА на підставі рішення №25-30-26 від 25 грудня 2008 року, адреса 04116 м.Київ, р-н Шевченківський, просп. Перемоги, 2 оф. 75.

Суддя: Л. Г. Шатілова