АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року

м. Чернівці

cправа № 716/2475/23

провадження № 22-ц/822/683/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.

секретаря Скулеба А.І.

за участі представника відповідача Соботник Ростислава Володимировича

учасники справи:

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Соботник Ростислав Володимирович, на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 15 травня 2024 року, головуючий у першій інстанції Сірик І.С.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 у грудні 2023 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на неповнолітню дитину.

Зазначала, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований Городенківським райвідділом РАГСу Івано-Франківської області 03 червня 1989 року актовим записом №46, розірваний рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11 лютого 2019 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що з неповнолітнім ОСОБА_5 не проживають по місцю реєстрації в АДРЕСА_1.

Неповнолітній ОСОБА_5 з вересня 2023 року навчається дистанційно в приватному навчальному закладі Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр освіти «Оптіма» у м. Києві та перебуває у Німеччині.

Посилалася на те, що оплата за навчання у приватному навчальному закладі Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр освіти «Оптіма» складає 9500 грн.

Крім того, несе витрати по утриманню дитини на час навчання у Німеччині.

ОСОБА_3 усунувся від виконання батьківського обов`язку по утриманню дитини, матеріальної допомоги не надає.

Посилалася на те, що ОСОБА_3 є фізично здоровою та працездатною особою, непрацездатних членів сім`ї на утриманні немає.

Просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини доходів (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 4750 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 15 травня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на неповнолітню дитину задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини доходів (заробітку) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову 21 грудня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_5 в сумі 4750 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_3 ,. в інтересах якого діє адвокат Соботник Р.В., в апеляційній скарзі просить рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 15 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на неповнолітню дитину відмовити.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Зазначає про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, не проживання ОСОБА_2 з неповнолітньою дитиною ОСОБА_5 .

Вказує, що неповнолітній ОСОБА_5 зареєстрований з матір`ю ОСОБА_2 та батьком ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 .

Водночас фактичним місцем проживання ОСОБА_2 є квартира АДРЕСА_2 .

Судом першої інстанції встановлено, що неповнолітній ОСОБА_5 на даний час проживає в АДРЕСА_3.

Тому зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_5 не свідчить про спільне фактичне проживання, не може бути підставою для стягнення аліментів.

Посилається на те, що ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_3 додаткові витрати, зумовлені навчанням неповнолітнього ОСОБА_5 на навчання у платному закладі Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр освіти «Оптіма».

Матеріалами справи підтверджується навчання неповнолітнього ОСОБА_5 у професійному технікумі в м.Аахен Федеративної Республіки Німеччини безоплатно.

Вважає, що ОСОБА_2 не підтверджено існування особливих обставин, які зумовили б необхідність навчання дитини у платному закладі Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр освіти «Оптіма», дане питання не обговорювалось з ОСОБА_3 .

Ураховуючи, що неповнолітній ОСОБА_5 проживає окремо від батьків, саме він має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів.

Вказує, що ОСОБА_3 з жовтня 2022 року не має доходу, перебуває у скрутному матеріальному становищі, проживає на накопичені раніше заощадження. ОСОБА_2 не заперечується факт проживання неповнолітнього ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_3 до середини 2023 року.

Судом першої інстанції не враховано виконання ОСОБА_3 обов`язків по утриманню неповнолітньої дитини, перерахування через повнолітнього ОСОБА_6 25100 грн, перерахування неповнолітньому ОСОБА_5 30000 грн 14 травня 2024 року.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Соботник Р.В., не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Соботник Р.В., підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на неповнолітню дитину, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини доходів (заробітку) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття та додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_5 у розмірі 4750 грн.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_5 зареєстровані по АДРЕСА_1 .

Водночас судом першої інстанції встановлено, що неповнолітній ОСОБА_5 на даний час проживає по АДРЕСА_1 , навчається у професійному технікумі.

Судом першої інстанції враховано рівність обов`язків батьків по утриманню дитини, задовільний стан здоров`я ОСОБА_3 та його працездатний вік, перебування на утриманні непрацездатних осіб, принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що ОСОБА_2 несе основний тягар як матеріального утримання дитини, так і його виховання, розвитку, догляду, лікування тощо, організацію його життя.

Також суд першої інстанції вважав доведеним здійснення ОСОБА_2 витрат на оплату навчання неповнолітнього ОСОБА_5 у навчальному закладі Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр освіти «Оптіма» в сумі 9500 грн на підставі копії платіжної інструкції 0.0..1 від 25 липня 2023 року.

При цьому судом першої інстанції зазначено, що надання дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину, якщо такий спосіб участі батька обрала особа (матір), з якою дитина проживає.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає в частині.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований Городенківським райвідділом РАГСу Івано-Франківської області 03 червня 1989 року актовим записом №46, розірваний рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11 лютого 2019 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З витягу з реєстру Кадубовецької територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області від 2 грудня 2023 року ОСОБА_5 16 травня 2007 року зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Згідно договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр світи «Оптіма» та матір`ю ОСОБА_2 дитини ОСОБА_5 про надання освітніх послуг Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр світи «Оптіма» від 26 червня 2023 року №01 виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника надати освітні послуги, а саме дистанційне навчання учня в 11/12 класах відповідно до державного стандарту загальнообов`язкової середньої освіти.

Відповідно до додатку до договору про надання освітніх послуг Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр світи «Оптіма» від 26 червня 2023 року №01 дата початку навчання 01 вересня 2023 року, дата завершення навчання 31 травня 2024 року. Загальна вартість навчання складає 9500,00 гривень.

На підставі платіжної інструкції 0.0.1 від 25 липня 2023 року ОСОБА_2 здійснено оплату вартості навчання в сумі 9500 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до частин першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Соботник Р.В., на які є посилання в апеляційній скарзі, щодо права неповнолітнього ОСОБА_5 , який проживає окремо від батьків, на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів.

Відповідно до вимог п.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

На підставі частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1, 3 статті 179 СК України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 47 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.

На підставі частини четвертої статті 152 СК України дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років.

Право на подання позову про стягнення аліментів на дитину одним із батьків передбачено у частині третій статті 181 СК України.

За змістом частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

З огляду на наведене належним позивачем у справі за позовом про стягнення аліментів на утримання дитини є як дитина, так і один з батьків, разом з яким проживає дитина.

Посилання ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Соботник Р.В., на те, що ОСОБА_2 не має права на подання позову, оскільки неповнолітній ОСОБА_5 проживає окремо від батьків є безпідставними.

Судом першої встановлено, що ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_5 зареєстровані по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 несе основний тягар як матеріального утримання дитини, так і його виховання, розвитку, догляду, лікування тощо, організацію його життя.

Неповнолітній ОСОБА_5 на даний час проживає по АДРЕСА_1 у зв`язку із навчанням.

Отже,проживання неповнолітнього ОСОБА_5 за іншою адресою, зумовлене навчанням, має тимчасовий характер.

Водночас ОСОБА_3 під час апеляційного розгляду зазначив, що ОСОБА_2 з неповнолітнім ОСОБА_5 не проживають по місцю реєстрації в АДРЕСА_1. Фактичним місцем проживання ОСОБА_2 є квартира АДРЕСА_2 .

Також ОСОБА_3 під час апеляційного розгляду вказав, що неповнолітній ОСОБА_5 не є членом його сім`ї, не проживає з батьком ОСОБА_3 .

Зважаючи на наведене, враховуючи, що позов ОСОБА_2 подано в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , зокрема стягнення аліментів на його утримання, ОСОБА_2 є належним позивачем у справі.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 583/664/17.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 з жовтня 2022 року не має доходу, перебуває у скрутному матеріальному становищі, проживає на накопичені раніше заощадження.

Згідно з частиною 1, 2 статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року в справі № 2-1161/2011 вказано, що факт відсутності у батька можливості надавати дитині утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом пункту першого, другого Постанови Кабінету міністрів України від 22 лютого 2006 року №189 Про затвердження Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме цей Порядок визначає механізм надання тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання (перебування) їх невідоме.

Тимчасова допомога призначається у разі, коли рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується у зв`язку з ухиленням від сплати аліментів або відсутністю у боржника коштів та іншого майна, на які за законом може бути звернено стягнення.

Відповідно до ч.1ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.17 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

На підставіч.3 ст.181СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч.1ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням обставин, викладених у ч.1ст.182 цього Кодексу.

За вимогами ч.1ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно наведеного матеріальне становище платника аліментів є предметом доказування.

На підставі ч.1ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч.3ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із положеннями частини першої, четвертої, п`ятої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

У матеріалах справи відсутні докази наявності у платника аліментів нерухомого майна, грошових коштів, витрат, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Ураховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини ОСОБА_5 , стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів ОСОБА_3 , наявність на утриманні інших непрацездатних осіб, відсутність рухомого та не рухомого майна, грошових коштів, витрат, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, інші обставини, що мають істотне значення, потреби дитини, необхідність та достатність розміру аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини, працездатність платника аліментів, відсутність постійного доходу, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини доходів (заробітку) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову 21 грудня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

За змістом ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

У матеріалах справи відсутні докази, що розмір утримання не відповідає потребам дитини.

Разом з тим заслуговують на увагу доводи ОСОБА_3 про відсутність підставі для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання дитини.

Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).

Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у пункті 18 звернув увагу судів на те, що до передбаченої статті 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Тлумачення відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Також, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19).

У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання дитини, які обумовлені навчанням неповнолітнього ОСОБА_5 у 11/12 класах відповідно до державного стандарту загальнообов`язкової середньої освіти у надавача освітніх послуг Товаристві з обмеженою відповідальністю «Центр світи «Оптіма».

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).

Проте, витрати, пов`язані із навчанням неповнолітнього ОСОБА_5 у 11/12 класах відповідно до державного стандарту загальнообов`язкової середньої освіти у надавача освітніх послуг Товаристві з обмеженою відповідальністю «Центр світи «Оптіма», не зумовлені особливими обставинами, пов`язаними з розвитком певних здібностей неповнолітнього ОСОБА_5 .

У матеріалах справи відсутні докази, що такі додаткові витрати були викликані особливими обставинами, як то наявність у неповнолітнього ОСОБА_5 особливих здібностей до навчання.

Отже, навчання неповнолітнього ОСОБА_5 у 11/12 класах відповідно до державного стандарту загальнообов`язкової середньої освіти у надавача освітніх послуг Товаристві з обмеженою відповідальністю «Центр світи «Оптіма» не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат згідно зі статтею 185 СК України.

ОСОБА_2 не наведено мотивів навчання неповнолітнього ОСОБА_5 у 11/12 класах відповідно до державного стандарту загальнообов`язкової середньої освіти у надавача освітніх послуг Товаристві з обмеженою відповідальністю «Центр світи «Оптіма» що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини ОСОБА_3 .

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_3 додаткових витратах на дитину на підставі ст. 185 СК України, що викликані особливими обставинами на порушення норм матеріального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене, рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 15 травня 2024 року підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання дитини з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Соботник Ростислав Володимирович, задовольнити частково.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 15 травня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_5 в сумі 4750 грн скасувати.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_5 в сумі 4750 грн відмовити.

В решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 30 вересня 2024 року.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді Н. К. Височанська

І. Б. Перепелюк