ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 455/694/23

провадження № 61-5350св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - Львівський обласний центр зайнятості ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Львівського обласного центру зайнятості на постанову Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Львівського обласного центру зайнятості про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що вона перебувала у трудових відносинах

з відповідачем з 21 серпня 2001 року на різних посадах.

Наказом Львівського обласного центру зайнятості від 20 грудня 2022 року № 1947 введено в дію організаційну структуру та штатні розписи Львівської, Дрогобицької, Самбірської, Стрийської, Золочівської, Червоноградської, Яворівської філій Львівського обласного центру зайнятості з 30 грудня 2022 року, згідно з яким штатні посади Старосамбірської районної філії Львівського обласного центру зайнятості у кількості 16,5 штатних одиниць скорочено, зокрема й посаду провідного фахівця з питань зайнятості, яку обіймала ОСОБА_1

21 грудня 2022 року її ознайомлено з новою структурою та штатним розписом Самбірської філії Львівського обласного центру зайнятості, а 29 грудня

2022 року - попереджено про вивільнення з 01 березня 2023 року.

Наказом Львівського обласного центру зайнятості від 23 лютого 2023 № 132-к ОСОБА_1 звільнено з посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу надання соціальних послуг Старосамбірської філії Львівського обласного центру зайнятості 01 березня 2023 року у зв`язку із змінами в організації праці, на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України

(далі - КЗпП України).

Позивачка вважає звільнення незаконним, таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

У новій структурі і штатному розписі відсутня Старосамбірська районна філія Львівського обласного центру зайнятості, натомість у структурі і штатному розписі Самбірської філії Львівського обласного центру зайнятості наявне Старосамбірське управління.

Кількість посад Старосамбірського управління Самбірської філії Львівського обласного центру зайнятості складала 9 штатних одиниць, створено два відділи: відділ кар`єрного консультування -5 штатних одиниць, відділ взаємодії

з роботодавцями -3 штатні одиниці, начальник управління - 1 штатна одиниця.

Зокрема, у новому штатному розписі створено новий відділ кар`єрного консультування, в якому наявна посада кар`єрного радника, яка є аналогічною за змістом та обсягом посадових обов`язків і функціонального навантаження тій,

з якої звільнено позивачку. Також створено новий відділ взаємодії

з роботодавцями.

Однак позивачці не було запропоновано посаду в новому відділі, а також жодної іншої посади. На порушення вимог статті 42 КЗпП України відповідач не здійснив порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які були звільнені, а отже, порушив переважне право позивачки на залишення на роботі.

Вирішуючи питання про її звільнення, роботодавець не врахував високий рівень її кваліфікації, безперервний стаж роботи понад 21 рік у Львівському обласному центрі зайнятості, швидкість та ефективність виконання роботи, дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку, відсутність дисциплінарних стягнень та будь-яких інших зауважень щодо виконання посадових обов`язків. Крім того, позивачка є особою з інвалідністю II групи довічно, до виходу на пенсію за віком їй залишилося менше п`яти років.

У відповідача були наявні нові посади, в тому числі у Старосамбірському управлінні Самбірської філії Львівського обласного центру зайнятості (кар`єрний радник, консультант роботодавця), на яких могла працювати позивачка, проте її не рекомендовано на зайняття жодної з таких посад, введених в дію з 30 грудня

2022 року. Натомість нові посади, такі як кар`єрний радник та консультант роботодавця, запропоновані працівникам, які не мають вищої кваліфікації та продуктивності праці у порівнянні з нею.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати наказ Львівського обласного центру зайнятості від 23 лютого 2023 року № 132-к; поновити її на посаді провідного фахівця з питань зайнятості відділу надання соціальних послуг Старосамбірської районної філії Львівського обласного центру зайнятості; стягнути з Львівського обласного центру зайнятості середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 березня 2023 року до дня ухвалення судового рішення.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 06 грудня

2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що правило статті 42 КЗпП України щодо врахування переважного права на залишення на роботі, підлягає застосуванню, якщо відбувається часткове (неповне) скорочення рівнозначних (однотипних) посад, тобто частина посад скорочується, частина - ні, що дає можливість порівняти кваліфікацію та продуктивність праці працівників на рівнозначних (однотипних) посадах, які підлягають скороченню.

У такому випадку переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам із урахуванням інших підстав, перелічених у частині другій

статті 42 КЗпП України.

Водночас переважне право на залишення на роботі, передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України, не застосовується для працевлаштування

у новоутворених структурних підрозділах (при зміні організаційної структури), оскільки переважне право на залишення на роботі не є тотожним переважному праву на працевлаштування на нову посаду у новостворених підрозділах.

Позивачку було звільнено з посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу надання соціальних послуг Старосамбірської районної філії Львівського обласного центру.

30 грудня 2022 року втратила чинність організаційна структура та штатні розписи Львівського міського, Дрогобицького, Самбірського, Стрийського міськрайонних центрів зайнятості та міських, районних філій Львівського обласного центру зайнятості та введена в дію нова організаційна структура та штатні розписи Львівської, Дрогобицької, Самбірської, Стрийської, Золочівської, Червоноградської, Яворівської філій Львівського обласного центру зайнятості.

У новій структурі і штатному розписі відсутня Старосамбірська районна філія Львівського обласного центру зайнятості, натомість у структурі і штатному розписі Самбірської філії Львівського обласного центру зайнятості наявне Старосамбірське управління.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Старосамбірська районна філія Львівського обласного центру зайнятості припинена 21 березня 2023 року.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що у спірних правовідносинах не підлягала застосуванню частина перша статті 42 КЗпП України, оскільки Самбірська філія Львівського обласного центру зайнятості

є новоутвореним структурним підрозділом, а тому звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства.

Постановою Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року апеляційну скарну ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 06 грудня

2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову.

Визнано незаконним та скасовано наказ Львівського обласного центру зайнятості від 23 лютого 2023 року №132-к .

Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного фахівця з питань зайнятості відділу надання соціальних послуг Старосамбірської районної філії Львівського обласного центру зайнятості з 02 березня 2023 року.

Стягнено з Львівського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 235 832,39 грн за період

з 02 березня 2023 року до 01 квітня 2024 року з відрахуванням передбачених законодавством України обов`язкових платежів та зборів.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у випадку фактичного скорочення займаної працівником посади йому має бути запропонована рівноцінна посада, передбачена новим штатним розписом, а в разі, якщо на таку посаду претендують також інші працівники, роботодавець зобов`язаний провести порівняльний аналіз продуктивності їхньої праці і кваліфікації з метою визначення працівника, який має переважне право на залишення на роботі, як це передбачено частиною першою статті 42 КЗпП України.

Відповідач не здійснив порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації

з метою визначення працівника, який має переважне право на залишення на роботі серед працівників, яких було рекомендовано перевести на нові посади, та тих, які підлягали скороченню, а тому звільнення позивачки відбулося

з порушенням вимог статей 40, 42, 42-9, 43 КЗпП України.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

У квітні 2024 року Львівський обласний центр зайнятості звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 13 грудня 2018 року у справі № 577/256/18, від 27 березня 2019 року у справі № 756/5243/17, від 30 вересня 2020 року у справі № 459/2165/18, від 19 травня 2021 року у справі № 711/8704/19, від 16 червня 2021 року у справі № 490/2556/18, від 09 квітня 2020 року у справі № 760/21020/15, від 22 травня 2019 року у справі № 753/3889/17 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема, суд не повністю та неправильно дослідив докази, які мають значення для правильного вирішення справи.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що утворені філії Львівського обласного центру зайнятості, на відміну від попередніх міських та районних філій Львівського обласного центру зайнятості, мають іншу структуру, збільшений обсяг повноважень, а до їх складу входять управління та відділи. Зокрема, до структури новоствореної Самбірської філії Львівського обласного центру зайнятості входить Старосамбірське управління та Турійський відділ, тобто посади новоутвореної філії є новими посадами за обсягом та функціональним навантаженням.

Суд апеляційної інстанції не врахував, що позивачку було звільнено з посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу надання соціальних послуг Старосамбірської філії Львівського обласного центру зайнятості, що діяла

до 29 грудня 2022 року та 21 березня 2023 року була ліквідована, посада, яку обіймала позивачка, відсутня у новій організаційній структурі і штатному розписі філій Львівського обласного центру зайнятості. Тобто фактично мова йде про право позивачки на працевлаштування на нову посаду, а тому правила встановлені статтею 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі у цій справі не підлягали застосуванню, оскільки переважне право на залишення на роботі не є тотожним переважному праву на працевлаштування на нову посаду у новостворених підрозділах.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції належно не дослідив зібрані у справі докази, а тому дійшов помилкового висновку про те, що відповідач не проводив порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації

з метою визначення працівника, який має переважне право на залишення на роботі серед працівників, яких було рекомендовано перевести на нові посади, та тих, які підпадали під скорочення. Не звернув увагу на те, що такі докази долучено відповідачем до відзиву на позовну заяву, у якому, зокрема, наведено таке порівняння, додаткових поясненнях, які були подані до суду 20 липня 2023 року та у листі Львівського обласного центру зайнятості від 20 липня 2023 року

№ 10-2474/23, поданого на виконання ухвали суду.

У травні 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , у якому вона просила касаційну скаргу залишити без задоволення,

а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відзив мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення відповідачем установленого законом порядку звільнення. Відповідач не виконав обов`язку щодо працевлаштування позивачки, не встановив

факту неможливості її переведення на роботу до новоутворених підрозділів Львівського обласного центру зайнятості, тобто порушив вимоги частини другої

статті 40 КЗпП України, згідно з якою звільнення працівника з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, допускається лише при неможливості перевести працівника на іншу роботу.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 12 квітня 2024 року касаційну скаргу Львівського обласного центру зайнятості на постанову Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Луспеник Д. Д., Лідовець Р. А.

Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2024 року (після усунення недоліків) відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Львівського обласного центру зайнятості з підстав, визначених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України; витребувано з Старосамбірського районного суду Львівської області матеріали цивільної справи № 455/694/23; надано учасникам справи строк для подання відзиву.

У травні 2024 року матеріали справи № 455/694/23 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою

статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених

у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що ОСОБА_1 з 21 серпня 2001 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем на різних посадах.

14 липня 2022 року Державний центр зайнятості повідомив Львівський обласний центр зайнятості про можливі зміни в організації праці регіональних служб зайнятості, що потягне за собою скорочення штату або чисельності працівників та запропонував надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо можливих змін в організації праці (лист від 14 липня 2022 року № 33/16/2570-22).

15 липня 2022 року Львівський обласний центр зайнятості повідомив голову об`єднаного комітету профспілкових організацій працівників Львівської обласної служби зайнятості та голів первинних профспілкових організацій працівників обласного, міського, міськрайонних центрів зайнятості, філій Львівського обласного центру зайнятості про можливу оптимізацію чисельності регіональних служб зайнятості, що потягне за собою скорочення штату або чисельності працівників (лист від 15 липня 2022 року № 15-1961/22).

Наказом Державного центру зайнятості від 08 грудня 2022 року № 128 «Про затвердження граничної чисельності працівників державної служби зайнятості» затверджено граничну чисельність працівників Державної служби зайнятості

у Львівській області в кількості 430,0 одиниць, з яких апарат обласного центру зайнятості - 87,0 одиниць.

Наказом Львівського обласного центру зайнятості від 16 грудня 2022 року № 1941 «Про створення Дрогобицької, Золочівської, Львівської, Самбірської, Стрийської, Червоноградської, Яворівської філій Львівського обласного центру зайнятості» створено Дрогобицьку, Золочівську, Львівську, Самбірську, Червоноградську та Яворівську філії Львівського обласного центру зайнятості.

Наказом Львівського обласного центру зайнятості від 16 грудня 2022 року № 1943 «Про затвердження граничної чисельності працівників Львівської обласної служби зайнятості» затверджено граничну чисельність працівників Львівської обласної служби зайнятості у кількості 343 штатних одиниці.

Наказом Львівського обласного центру зайнятості від 16 грудня 2022 року № 1944 «Про штатний розпис» затверджено організаційну структуру та штатні розписи Львівської, Дрогобицької, Самбірської, Стрийської, Золочівської, Червоноградської, Яворівської філій Львівського обласного центру зайнятості.

Наказом Львівського обласного центру зайнятості від 20 грудня 2022 року № 1947 «Про штатний розпис» з 30 грудня 2022 року введено в дію організаційну структуру та штатні розписи Львівської, Дрогобицької, Самбірської, Стрийської, Золочівської, Червоноградської, Яворівської філії Львівської обласної служби зайнятості.

Наказом Львівського обласного центру зайнятості від 20 грудня 2022 року № 77-ка «Про створення тимчасової комісії» утворено тимчасову комісію з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення, а також розгляду пропозицій керівників центрів зайнятості/філій Львівського обласного центру зайнятості щодо кандидатур працівників, що підлягають скороченню та кандидатур працівників, яким у порядку працевлаштування будуть пропонуватися посади в утворених структурних підрозділах Львівського обласного центру зайнятості.

Наказом Львівського обласного центру зайнятості від 21 грудня 2022 року № 258-к «Про ознайомлення працівників Львівського міського, Дрогобицького, Самбірського, Стрийського міськрайонних центрів зайнятості та філій Львівського обласного центру зайнятості із новою структурою та штатним розписом» зобов`язано директорів філій Львівського обласного центру зайнятості: ознайомити працівників із структурою та штатним розписом, що затверджені 16 грудня 2022 року та вводяться в дію 30 грудня 2022 року; попередити працівників про їх можливе звільнення з займаних посад 01 березня 2023 року під їх особистий підпис; подати пропозиції щодо переведення працівників філії на нові посади згідно з штатним розписом, який затверджений 16 грудня 2022 року та кандидатури працівників, що підпадають під скорочення (з урахуванням пільг та переваг, передбачених чинним законодавством України, а саме: щодо яких встановлено обмеження на звільнення, та тих, що мають право на залишення на роботі).

22 грудня 2022 року директор Старосамбірської районної філії Львівського обласного центру зайнятості надала пропозиції кандидатур працівників, що підлягають скороченню та пропозиції щодо переведення працівників Старосамбірської районної філії на нові посади в Старосамбірське управління Самбірської філії Львівського обласного центру зайнятості. Згідно із зазначеними пропозиціями претендентами на скорочення були 8 працівників Старосамбірської районної філії Львівського обласного центру зайнятості, зокрема й ОСОБА_1 .

Згідно з витягом з протоколу тимчасової комісії від 23 грудня 2022 року № 1 комісія розглянула та погодила пропозиції директора Старосамбірської районної філії Львівського обласного центру зайнятості від 22 грудня 2022 року № 01-409/22 Львівського обласного центру зайнятості щодо кандидатур працівників Старосамбірської районної філії, які підлягають скороченню, та пропозиції щодо переведення працівників на посади у новоутворений структурний підрозділ Львівського обласного центру зайнятості та які підлягають можливому звільненню за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Наказом Львівського обласного центру зайнятості від 29 грудня 2022 року № 264-к «З особового складу» працівники Старосамбірської районної філії Львівського обласного центру зайнятості переведені на вакантні посади у новостворений структурний підрозділ Самбірської філії Львівського обласного центру зайнятості з 30 грудня 2022 року.

29 грудня 2022 року ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення

із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України

01 березня 2023 року.

Наказом Львівського обласного центру зайнятості від 23 лютого 2023 року

№ 132-к ОСОБА_1 звільнено з посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу надання соціальних послуг Старосамбірської районної філії Львівського обласного центру зайнятості 01 березня 2023 року, у зв`язку із змінами

в організації праці, пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації (частина перша статті 21 КЗпП України).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише

у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених, зокрема у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, необхідно з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому

ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що на порушення норм трудового законодавства відповідач не виконав обов`язку щодо її працевлаштування, не запропонував їй усіх вакантних посад, які вона могла виконувати, а також не врахував її переважного права на залишення на роботі, не здійснив порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишаються на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції встановив, що на виконання вимог статті 49-2 КЗпП України відповідач 29 грудня 2022 року попередив позивачку про наступне вивільнення з 01 березня 2023 року.

У період з 29 грудня 2022 року до 01 березня 2023 року у всіх структурних підрозділах та філіях Львівського обласного центру зайнятості вакантною була лише посада провідного інженера з комп`ютерних систем відділу інформаційних систем Львівської філії Львівського обласного центру зайнятості (вакантна

з 26 січня 2023 року до 28 січня 2023 року), яка позивачці не пропонувалася, оскільки не відповідає її кваліфікації. Наявність інших вакантних посад, які могли бути запропоновані позивачці, суд не встановив.

Перевіряючи посилання позивачки на те, що роботодавець не врахував

її переважного права на залишення на роботі, суд виходив з того, що право на залишення на роботі, передбачене статтею 42 КЗпП України, не застосовується для працевлаштування у новоутворених структурних підрозділах (при зміні організаційної структури), оскільки переважне право на залишення на роботі не

є тотожним переважному праву на працевлаштування на нову посаду

у новостворених підрозділах.

Натомість суд апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , виходив

з того, що відповідачне здійснив порівняльного аналізу продуктивності праці

і кваліфікації з метою визначення працівника, який має переважне право на залишення на роботі серед працівників, яких було рекомендовано перевести на нові посади та тих, які підлягали скороченню, а тому звільнення позивачки відбулося з порушенням вимог статей 40, 42, 42-9, 43 КЗпП України.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що такий висновок суду апеляційної інстанції є помилковим, оскільки право на залишення на роботі, передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України, не застосовується для працевлаштування у новоутворених структурних підрозділах (при зміні організаційної структури), оскільки, переважне право на залишення на роботі не

є тотожним переважному праву на працевлаштування на нову посаду

у новостворених підрозділах. Такий висновок щодо застосування частини першої статті 42 КЗпП України викладено у постанові Верховного Суду від 09 квітня

2020 року у справі № 760/21020/15, який суд апеляційної інстанції не врахував.

Перевіривши наведені доводи заявника, Верховний Суд вважає їх обґрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Правила статті 42 КЗпП України щодо врахування переважного права на залишення на роботі, підлягають застосуванню, якщо відбувається часткове

(неповне) скорочення рівнозначних (однотипних) посад, тобто частина посад скорочується, частина - ні, що дає можливість порівняти кваліфікацію та продуктивність праці працівників на рівнозначних (однотипних) посадах, які підлягають скороченню. У такому випадку переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам із урахування інших підстав, перелічених

у частині другій статті 42 КЗпП України (див. постанови Верховного Суду

від 17 травня 2022 року у справі № 756/7222/18, від 09 квітня 2020 року у справі

№ 760/21020/15).

Отже, право на залишення на роботі, передбачене частиною першою

статті 42 КЗпП України, враховується лише у разі часткового (не повного) скорочення рівнозначних (однотипних) посад. Водночас у справі, що переглядається, Старосамбірська районна філія Львівського обласного центру зайнятості припинена 21 березня 2023 року, натомість була утворена Самбірська філія Львівського обласного центру зайнятості.

Щодо рівних умов кваліфікації та продуктивності праці позивачки та інших претендентів на посаду в новоствореному відділі, слід зазначити, що право на залишення на роботі, передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України, не застосовується для працевлаштування в новоутворених структурних підрозділах (при зміні організаційної структури), оскільки, переважне право на залишення на роботі не є тотожним переважному праву на працевлаштування на нову посаду

у новостворених підрозділах (див. висновок Верховного Суду від 29 вересня

2022 року у справі № 359/2467/20).

Зазначене дає підстави для висновку про те, що скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з тих лише підстав, що відповідач не здійснив порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації з метою визначення працівника, який має переважне право на залишення на роботі серед працівників, яких було рекомендовано перевести на нові посади та тих, які підлягали скороченню,

суд апеляційної інстанції неправильно застосував частину першу

статті 42 КЗпП України, ототожнивши переважне право працівника на залишення на роботі з переважним правом на працевлаштування на нову посаду

у новоствореній філії Самбірській філії Львівського обласного центру зайнятості,

а тому дійшов помилкового висновку про скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, встановивши, що у відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці, ОСОБА_1 попереджалася про наступне вивільнення за два місяці з дати її попередження, з моменту попередження про наступне вивільнення та до дати звільнення у відповідача були відсутні вакантні посади, які могли бути запропоновані позивачці за її кваліфікацією, дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення позивачки відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства.

Узагальнюючи наведене, доводи касаційної скарги Львівського обласного центру зайнятості про те, що суд апеляційної інстанції належно не дослідив зібрані у справі докази, неправильно застосував частину першу статті 42 КЗпП України, а тому дійшов помилкового висновку про скасування рішення суду першої інстанції,

є обґрунтованими.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки суд апеляційної інстанції помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416, 419ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Львівського обласного центру зайнятості задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року скасувати і залишити в силі рішення Старосамбірського районного суду Львівської області

від 06 грудня 2023 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник
Судді:І. Ю. Гулейков
Б. І. Гулько
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець