Справа № 444/2634/24
Провадження № 2/444/1057/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

30 жовтня 2024 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Олещук М. М.

секретар судового засідання Мачіха Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Куликівської селищної ради Львівського району Львівської області, третя особа: Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. В позові посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 .

Спадщину після смерті ОСОБА_2 фактично прийняв його син ОСОБА_3 , оскільки з ним проживав та вів спільне господарство.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на все належне йому майно.

Відповідно до виписки з погосподарської книги від 29.03.2024 року, житловий будинок АДРЕСА_1 належить до робітничого типу двору головою якого був ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 в користь позивачки 25.07.2012 року склав заповіт, та все майно яке буде на день смерті йому належати залишив позивачці в справі.

ОСОБА_3 є батьком позивачки ОСОБА_1 , що стверджується її свідоцтвом про народження.

За життя ОСОБА_3 права власності на житловий будинок належним чином не зареєстрував, що стверджується довідкою від 26.05.2023 року №2275.

У зв`язку з чим, позивач звернулась в Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області для отримання свідоцтва про права на спадщину за заповітом.

Державний нотаріус Жовківської державної нотаріальної контори завів спадкову справу, проте відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок за адресою: будинок АДРЕСА_1 , із-за відсутності правовстановлюючого документу на будинок. Про що видано постанову.

Право власності двору було фактично зареєстровано в погосподарській книзі селищної ради, які на той час свідчили про реєстрацію власності на будинок.

У зв`язку із зазначеним вище, позивач звернулась до суду та просить позов задоволити та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 02.08.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 25.09.2024 року, витребувано від третьої особи, Жовківської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) належним чином завірену (прошиті та пронумеровані всі аркуші, скріплені гербовою печаткою) копію спадкової справи №527/2013, яка заведена після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

25.09.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 30.10.2024.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить розгляд справи проводити у її відсутності. Щодо винесення заочного рішення в справі не заперечує.

Представник відповідача - Куликівської селищної ради Львівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, однак відповідачем направлено заяву про розгляд справи без участі їх представника. Щодо вирішення спору покладаються на позицію суду.

Представник третьої особи - Жовківської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в судове засідання не прибув, нотаріальна контора просила розгляд справи проводити за відсутності їх представника. Одночасно подано належним чином завірену (прошиті та пронумеровані всі аркуші, скріплені гербовою печаткою) копію спадкової справи №527/2013, яка заведена після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

А тому, судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності учасників справи та на підставі поданих до суду доказів.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 6 (арк. спр.6).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис № 08 (арк. спр.7).

Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження встановлено, що ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (арк.спр.9).

Відповідно до копії свідоцтва про народження позивача, серії НОМЕР_3 , батьком позивача є ОСОБА_3 , матірю позивача є ОСОБА_5 (арк.спр.8).

Із копії заповіту посвідченого секретарем виконкому Смереківської сільської ради Жовківського району Львівської області 25.07.2020 року встановлено, що ОСОБА_3 на випадок своєї смерті робить таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів дочці ОСОБА_1 (арк.спр. 14).

Після смерті батька, позивачка ОСОБА_1 звернулася до Жовківської державної нотаріальної контори, де відкрито спадкову справу № 527/2013. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , позивачу ОСОБА_3 відмовлено з причини неподання заявником необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, яке підлягає реєстрації, що встановлено із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 937/01-16 від 23.11.2023 року (арк. спр. 18).

Відповідно до довідки виданої Смереківською сільською радою Жовківського району Львівської області, ОСОБА_1 проживала разом із своїм батьком ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 до дня смерті в АДРЕСА_1 і вели спільне господарство (арк.спр.47).

Відповідно до виписки з погосподарської книги Сопошинської сільської ради Жовківського району Львівської області по особовому рахунку № НОМЕР_4 , по господарству в с.Перемивки, станом на 30.06.1990 року, тип двору робочий, голова двору ОСОБА_2 , члени двору ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 . При будинку є в користуванні 0,38 га. землі (арк. спр. 12).

Відповідно до виписки з погосподарської книги Сопошинської сільської ради Жовківського району Львівської області по особовому рахунку № НОМЕР_5 , по господарству в с.Перемивки, станом на 30.06.1990 року, тип двору робочий, голова двору ОСОБА_3 , члени двору ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 . При будинку є в користуванні 0,38 га. землі (арк.спр. 13).

Відповідно до технічного паспорта, будинок садибного типу складається з житлового будинку, господарських будівель та споруд, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа якого становить 64,3 кв.м, житлова 30,8 кв.м, допоміжні приміщення 33,5 кв.м. (арк.спр.26-29).

Таким чином, право власності робітничого двору було зареєстроване згідно з вимогами чинного на той час законодавства.

Відповідно до довідки виданої Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське МБТІ» за № 2275 від 26.05.2023 року, станом на 31.12.2012 року реєстрація права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не проводилось (спадкова справа арк. спр. 15).

Тобто, з вищенаведеного встановлено, що право власності на будинок АДРЕСА_1 , хоча належним чином не зареєстроване, проте фактично належало спадкодавцю ОСОБА_3 , як голові робітничого двору.

Спадщину за заповітом позивач ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_3 , прийняла, оскільки звернулася з питанням спадкування за заповітом в передбачений законом шестимісячний строк, що стверджено витягом з спадкового реєстру від 17.10.2013 року (арк.спр. 17).

До спадкового майна, серед іншого, відноситься житловий будинок АДРЕСА_1 , що відносився до суспільної групи «робітничий двір».

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, з вищенаведеного встановлено, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 Цивільного кодексу України, позивачка є такою, що спадщину прийняла, оскільки звернулася із відповідною заявою в передбачений законом шестимісячний строк.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_3 звернулася із заявою до Жовківської нотаріальної контори про прийняття спадщини, на підставі якої було відкрито спадкову справу, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , їй було відмовлено з підстави ненадання заявником необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, яке підлягає реєстрації.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Відповідно до п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України від 22.02.12 № 296/5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку, що стало причиною звернення позивача до суду.

Оскільки спадкодавець ОСОБА_3 за час свого життя не оформив правовстановлюючих документів на будинок АДРЕСА_1 , тому позивач як спадкоємець за заповітом підставно звернулася з даним позовом до суду.

Згідно з ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Так, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або законність набуття такого права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Ураховуючи наведене, оцінивши належним чином зібрані у справі докази та встановивши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, ч. 2 ст. 247, ст. 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 392, 1216, 1218, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальна площа якого становить 64,3 кв.м, житлова 30,8 кв.м, допоміжні приміщення 33,5 кв.м., з такою ж частиною господарських будівель в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 11.11.2024 року.

Суддя: Олещук М. М.