Справа № 372/5602/24
Провадження № 2-о-156/24
У Х В А Л А

15 листопада 2024 року м. Обухів

Суддя Обухівського районного суду Київської області Рабчун Р.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про розірвання шлюбу за заявою подружжя,

В С Т А Н О В И В :

До Обухівського районного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з заявою про розірвання шлюбу за заявою подружжя.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 18.10.2024 заява була залишена без руху та заявнику надано строк для усунення недоліків не більше ніж п`ять днів з дня отримання ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про залишення заяви без руху була доставлена на зазначену заявником у заяві електронну адресу 18.10.2024 року, однак станом на день поставлення цієї ухвали заявник не виконав вимог ухвали суду про залишення заяви без руху, недоліків заяви не усунув.

Відтак, надіслання копії ухвали суду про залишення заяви без руху на електронну адресу ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), про яку заявник повідомляв у заяві є належним доказом надіслання вище вказаної ухвали.

Отже, судом виконано обов`язок щодо повідомлення заявника про наявність ухвали суду від 18.10.2024 року.

Указане узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 761/877/20 (провадження № 61-11706св21), у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №761/14537/15-ц.

Верховний Суд виходить із того, якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини в справі Пономарьов проти України, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічна позиція висловлена також в пункті 27 рішення Європейського Суду з прав людини від 26 квітня 2007 року по справі Шевченко проти України (Заява N 8371/02). Європейський Суд зазначив, що заявник не зміг довести, що він вчиняв будь-які кроки між вереснем 2002 року та груднем 2003 року та після 2 червня 2004 року, щоб довідатись про стан провадження у його справі.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі Юніон Аліментарія проти Іспанії сформував позицію про те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі Тойшлер проти Германії наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак, в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Cтаном на 15.11.2024 року недоліки заяви не усунуто, клопотань про продовження/поновлення встановленого судом строку на усунення недоліків до суду не надходило.

Згідно з ч. 9 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

З огляду на вищевикладене, суддя доходить висновку про повернення заяви ОСОБА_1 про розірвання шлюбу за заявою подружжя.

Частиною 7 ст. 185 ЦПК України встановлено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. ст. 185, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу за заявою подружжя- вважати такою, що не подана, та повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Суддя Р.О. Рабчун