КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 381/840/24

номер провадження 22-ц/824/8934/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
розглянуву відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2024 року /суддя Ковалевська Л.М./

у справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Фастівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті, -

В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2024 року заявник ОСОБА_1 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області із заявою про встановлення факту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Бердянську Запорізької області її матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2024 року у задоволенні вимог заяви відмовлено. /а.с. 27-28/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати, задовольнивши вимоги заяви.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що заявниця у випадку не встановлення смерті матері позбавлена можливості як отримати свідоцтво про смерть матері, так і оформити після неї спадщину, яка складається з нерухомого майна, квартиру у м. Бердянську Запорізької області. Також вказувала, що заявниця позбавлена можливості зібрати докази, оскільки свідки перебувають на окупованій території, а тому, суд першої інстанції не міг ігнорувати медичне свідоцтво про смерть.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, Фастівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) просив справу розглядати за відсутності їх представника, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Електрогорськ, Павло-Пасадського району Московської області, та її батьками є: мати ОСОБА_3 , батько ОСОБА_5 , що підтверджено Свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 , виданим Електрогорським міським РАЦС Московської області 12 червня 1973 року.

Відповідно до Свідоцтва про зміну імені, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області 06 січня 2012 року, ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в Російській Федерації, Московської області, Павло-Пасадський район, місто Електрогорськ ім`я на ОСОБА_1 , про що в Книзі реєстрації зміни імені 06.01.2012 року зроблено відповідний актовий запис №05.

Як стверджує заявниця, її мати померла у м. Бердянськ, Запорізької області, що є окупованою територією України.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції вірно керувався нормами ч.ч. 1, 3 ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» про те, що підставою для проведення державної реєстрації є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Згідно п. 14 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, зі змінами, у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться будь-яким органом державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника.

Відповідно п. 1 Розділу 5 «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до ч.ч. 4,7 глави 1 розділу ІІ вищевказаних Правил, у державній реєстрації актів цивільного стану може бути відмовлено, якщо державна реєстрація суперечить вимогам законодавства України; державна реєстрація повинна проводитись в іншому органі державної реєстрації актів цивільного стану; з проханням про державну реєстрацію звернулась недієздатна особа або особа, яка немає необхідних для цього повноважень.

Документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд першої інстанції вірно зазначав, що територія міста Бердянськ, Запорізької області увійшла до переліку населених пунктів, яким надано статус тимчасово окупованих територій на підставі Постанови Верховної Ради України №254 від 17.03.2015 «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської області тимчасово окупованими територіями».

Проте, як вбачається із Медичного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 13.10.2023, виданого Смоленським обласним бюро судово-медичних експертиз, мати заявниці ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Смоленській області, Краснинського району, село Красна Горка (а.с.8-9).

Територія села Красна Горка Краснинського району, Смоленської області не є територією України чи окупованою територією України, і як наслідок апріорі не може бути віднесена до переліку населених пунктів, яким надано статус тимчасово окупованих територій на підставі Постанови Верховної Ради України № 254 від 17.03.2015 «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської області тимчасово окупованими територіями», оскільки це територія російської федерації.

Належних та допустимих доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_3 саме на окупованій території України (м.Бердянськ), заявниця не надала.

Підтвердження смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 на території РФ, є Медичне свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 13.10.2023, видане Смоленським обласним бюро судово-медичних експертиз.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив, що факт смерті ОСОБА_3 вже зареєстрований іноземним органом реєстрації.

Ключове значення, яке має встановлення факту смерті або народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст. 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на окупованій території, з урахуванням норм міжнародного права.

Доводи апеляційної скарги, про те, що заявниця у випадку не встановлення смерті матері позбавлена можливості як отримати свідоцтво про смерть матері, так і оформити після неї спадщину, та позбавлена можливості зібрати докази, оскільки свідки перебувають на окупованій території, апеляційним судом відхиляються з огляду на те, що заявниця не позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть матері в тій державі, органом і на території якої і зафіксовано смерть.

Так, особливий порядок передбачено ст. 317 ЦПК України для встановлення факту народження/смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства.

Доказами, що підтверджують факт народження/смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути: пояснення заявників, свідків; письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи, висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про народження/смерть; скріншоти особистого листування; дані, отримані з відкритих джерел чи соціальних мереж, які доводять факт ведення бойових дій у конкретній місцевості у певний час; акти про настання смерті.

Розгляд судових справ про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України повинен відбуватися за загальними правилами здійснення цивільного судочинства з врахуванням окремих винятків, їй притаманних, а отже, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Заявник зобов`язаний надати суду також й інші докази, які не отримані від органів тимчасово окупованої території. Такими доказами можуть бути пояснення свідків, фототаблиці тощо.

Водночас, звертаючись до суду з заявою про встановлення факту смерті, заявниця надає фото могили, яке доказово не може свідчити про те, що її мати померла у м. Бердянськ, Запорізької області, а лише свідчить про місце поховання. Крім того, зі світлини не можливо встановити місцезнаходження поховання. Також надає Медичне свідоцтво про смерть де вказано, що мати заявниці ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Смоленській області, Краснинського району, село Красна Горка.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, заявником не надано достатніх та допустимих доказів для встановлення факту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Бердянську Запорізької області матері заявниці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: