1Справа № 335/6598/24 2/335/2516/2024
15 листопада 2024 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Алєксєєнка А.Б., за участю секретаря судового засідання Ігнатенко Г.Ю., прокурора Пологівської окружної прокуратури Запорізької області Нестеренко І.А., представника Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області Гайдаржиського В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за позовом першого заступника керівника Пологівської окружної прокуратури Запорізької області, який діє в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки, -
У червні 2024 року перший заступник керівника Пологівської окружної прокуратури Запорізької області, в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки.
Таким чином, відповідач отримала спірну земельну ділянку сільськогосподарського призначення як іноземець, проте у встановлений законом строк не відчужила її.
Позивач із посиланням на положення ч.3 ст.81, ч.5 ст.22, ч.1 ст.130 Земельного кодексу України стверджує, що ОСОБА_1 , як іноземна громадянка, не могла набути право власності на земельну частку (пай) із земель, які передавалися в колективну власність КСП «Придонецьке».
Згідно положень ст. 81 Земельного кодексу України, ОСОБА_1 була зобов`язана протягом року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення вчинити заходи щодо її відчуження, однак не зробила цього. У зв`язку з цим вказана земельна ділянка в порядку ст. 145 ЗК України підлягає конфіскації за рішенням суду.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 01 серпня 2024 року позов прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку, шляхом розміщення відповідних оголошень на офіційному веб-сайті суду. Заяв про відкладення розгляду справи, або про розгляд справи без участі відповідача, а також відзив на позовну заяву до суду не надходило.
У зв`язку з чим, на підставі ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного розгляду.
У судовому засіданні прокурор Пологівської окружної прокуратури Запорізької області Нестеренко І.А. позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.
У судовому засіданні представник Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області Гайдаржиського В.С. підтримав позицію прокурора та просила суд задовольнити позов.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що розпорядженням голови Більмацької районної державної адміністрації Запорізької області від 03.05.2018 № 172 «Про виділення в натурі земельних ділянок (сіножаті, пасовища) власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) із земель, які передавалися в колективну власність КСП «Придонецьке», затверджено протокол загальних зборів співвласників (зборів уповноважених) земельних часток (паїв) колишнього КСП «Придонецьке» від 09.02.2018 № 3 та протокол від 30.03.2018 № 4 про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв).
Відповідно до інформації Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 26.09.2023 громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 , виданою ВГІРФО ГУМВС України в Запорізькій області 26.11.2011, яку по досягненню 45 років обміняла на посвідку НОМЕР_2 , видану 04.09.2019, терміном дії до 29.08.2029, орган, що видав 2301. Паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон не документувалась.
Також вказані відомості підтверджуються інформацією наданою на запит Пологівської окружної прокуратури Департаментом у справах іноземців та осіб без громадянства від 20.11.2023 року.
Стаття 13 Конституції України визначає, що земля є об`єктом права власності українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014, напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».
Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.
Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України.
Землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам (ч. 5 ст. 22 ЗК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення.
Абзацом 4 ч. 1 ст. 130 ЗК України передбачено, що набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення юридичними особами, створеними і зареєстрованими за законодавством України, учасниками (засновниками) або кінцевими бенефіціарними власниками яких є особи, які не є громадянами України, може здійснюватися з дня та за умови схвалення такого рішення на референдумі.
Відповідно до п. 16 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України громадянам власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.
Згідно з п. 17 вказаного розділу сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Приписами ч. 1, 2 ст. 145 Земельного кодексу України встановлено, що якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.
Отже, з аналізу вказаних правових норм слідує, що відповідач була зобов`язана протягом року після набуття права власності на спірну земельну ділянку вчинити заходи щодо її відчуження.
Разом з цим, оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про інше, суд приходить до висновку, що відповідач вказаного обов`язку не виконав.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.
Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику (ч. 4 ст. 145 ЗК України).
За приписами п. 10 ч. 1ст. 346 ЦК України визначено, що право власності припиняється у разі конфіскації.
Відповідно до ст. 356 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.
Таким чином, невиконання відповідачем імперативних вимог ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст. 145 ЗК України за правовою природою є правопорушенням у сфері земельного законодавства.
Частиною 5 ст.41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Крім того, суд також враховує, що згідно з п.п. 1 п. 3 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру.
Згідно з п. 8 вказаного Положення, Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Таким чином, саме Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та в даному випадку, з урахуванням ч. ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України, звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки.
Водночас, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявності підстав для звернення до суду позовом в інтересах держави, оскільки доданими до позовної заяви доказами підтверджується, що Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області у відповідь на запит прокурора щодо вжиття заходів з усунення вказаного порушення земельного законодавства повідомило, що воно не володіло даною ситуацією, перебуває в простої, обумовленим введенням на території України воєнного стану у зв`язку із збройною агресією РФ та позбавлене можливості звернутись до суду із позовною заявою про конфіскацію спірної земельної ділянки.
Таким чином, позовні вимоги є законними і обґрунтованими, заявлені належною особою, а обраний спосіб захисту відповідає характеру порушеного права.
Крім того, суд бере до уваги також доводи прокурора про те, що задоволення позову у цій справі не призведе до порушення прав позивача, передбачених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки таке втручання у право позивача буде законним, буде переслідувати публічний інтерес та буде пропорційним до мети, з якою таке втручання відбудеться.
Натомість повернення спірної земельної ділянки із власності ОСОБА_1 відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі вимог ст. ст. 81, 145 Земельного кодексу України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності.
Разом з цим, у суду немає підстав вважати, що у відповідача ОСОБА_1 існували перешкоди самостійно чи за допомогою фахівця у галузі права ознайомитися із зазначеними вище нормами законодавства та зробити висновки щодо наявності обов`язку відчужити спірну земельну ділянку.
Враховуючи встановлені по справі обставини, оцінюючи належність, допустимість, достатність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, той факт, що відповідач є громадянкою російської федерації, яка упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужила її, суд приходить до беззаперечного висновку, що наявні підставі для її конфіскації у власність держави, а відтак позовні вимоги слід задовольнити.
Із врахуванням ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь Запорізької обласної прокуратури слід стягнути судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень.
Керуючись ст.ст. 12,13, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354, 355, ЦПК України, суд, -
Позов першого заступника керівника Пологівської окружної прокуратури Запорізької області, який діє в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Запорізької обласної прокуратури судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 00 копійок.
Копію заочного рішення направити сторонам, які не з`явились в судове засідання, в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Інформація про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України:
Відповідач: ОСОБА_1 (громадянка російської федерації, ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ).
Повний текст рішення складено 15 листопада 2024 року.
Суддя: А.Б.Алєксєєнко