Справа № 539/4329/24
Провадження № 2-о/539/100/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2024

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді Гуменюк Г.М.

за участю секретаря судового засідання Коновал Т.Г.

представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2

представника заінтересованої особи Кравець Л.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі Лубенського міськрайонного суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Лубенський відділ УДМС у Полтавській області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Колошин В.П., звернувся до суду з заявою, за участі заінтересованої особи Лубенський відділ УДМС у Полтавській області про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, просить встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991року та станом на 13.11.1991року. В обґрунтування заяви зазначає, що на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживав на території Україні по кінець листопада 1994 року, в подальшому в грудні 1994 року виїхав за межі України але від громадянства України не відмовлявся. Паспорт громадянина колишнього СРСР загубив, однак на підтвердження постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України має довідки, листи та інші офіційні документи отримані на території України на підставі яких можна встановити, що ОСОБА_1 проживав в Україні станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року, оскільки не можливо працювати та проживати в різних країнах одночасно та їздити з роботи в місті Лубни до Російської Федерації щодня. Зазначає, що на даний час його тимчасовим місцем проживання є Франція, проте він бажає повернутися до місця проживання в Україні. Встановлення зазначеного факту йому необхідне для отримання документів, що підтверджують громадянство України.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 заяву підтримав, просив задовольнити, встановивши факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991року та станом на 13.11.1991року, зазначивши, що саме в цей період заявник проживав та працював у м.Лубни Полтавської області, встановлення даного факту потрібне заявнику для оформлення та отримання паспорта громадянина України. Зазначив, що встановлення даного факту не пов`язане ні з встановленням належності до громадянства України, ні з набуття громадянства України, так як ОСОБА_1 вважає себе громадянином України.

Представник заінтересованої особи Лубенського відділу УДМС у Полтавській області в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви, з підстав зазначених у запереченнях на заяву, вказавши, що ОСОБА_1 є громадянином російської федерації, і може реалізувати своє право на набуття громадянства України за встановленою процедурою, здійснивши вихід із громадянства російської федерації. Водночас зазначила, що ОСОБА_1 має право на оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням. Також представник заінтересованої особи звернула увагу суду, у архівній картотеці заяв про видачу паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року ЄІАС УМП наявна оцифрована заява із нанесенням відповідних реквізитів та присвоєнням часткових невід`ємних метаданих 5330U_39A_15_00013191 про оформлення та видачу 20.05.1983 відділом внутрішніх справ Лубенського міськрайвиконкому Полтавської області паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни Полтавської області. До заяви 23.02.1994 вклеєно фотокартку особи по досягненню 25-річного віку. Одночасно до заяви про видачу паспорта серії НОМЕР_1 внесено наступні відомості: про надходження запиту з вихідним № 30/244 від 10.01.1996 з Центрального РВВС м.Красноярська у зв`язку з необхідністю, яка виникла у відділі громадянства; про виконання 26.08.1998 запиту за формою № 7 (запит з підрозділу, на території обслуговування якого зареєстровано місце з проживання особи, за поданою заявою про втрату паспорта у разі, якщо втрачений паспорт було видано іншим підрозділом), який 21.08.1998 надіслав 2 ВМ Зеленоградського УВС м. Москви).

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, дослідивши подані учасниками справи документи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з пунктами 7, 9 частини першої статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України.

Положеннями статті 316 ЦПК України передбачено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Відповідно ч.1 до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Представник заявника зазначає, що на даний час ОСОБА_1 проживає у Франції, його місцем проживання в Україні є АДРЕСА_1 .

Як вбачається із довідки №5580 від 13.09.2023 року Лубенського комунального Житлово-експлуатаційного управління, ОСОБА_1 дійсно був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 11.01.1991 року, знятий з реєстраційного обліку 25.02.1994 року.

07.05.2021 року громадянину рф ОСОБА_1 , приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Полтавської області Тищенко І.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, спадщина складається із квартири АДРЕСА_3 .

Як вбачається із відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, з актуальної інформації станом на 11.10.2024року, квартира АДРЕСА_3 , належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 07.05.2021року, дата реєстрації 07.05.2021року.

23.12.2020року ГУ ДПС у Полтавській області ОСОБА_1 видано картку платника податків.

Як вбачається із інформації, що міститься в архівних довідках від 17.09.2024року №07-03/П-450, №07-03/П-450-1, архівному витязі від 20.09.2024року №07-06/115, згiдно з книгами наказiв з особового складу Лубенського виробничого об`єднання по агрохiмiчному обслуговуванню сiльського господарства «Сільгоспхiмiя», наказів про встановлення посадових окладів, гр. ОСОБА_1 прийнятий на посаду економіста з 04.01.1991року, 17.11.1992року звільнений з посади головного економіста з 17.11.1992року, за вказаний період відбувалося нарахування заробітної плати. В подальшому на підставі розпорядження голови виконавчого комітету Лубенськоi міської Ради народних депутатiв вiд 29.12.1995 року за № 4/138р «Про пiдприємницьку дiяльнiсть» проведено перереєстрацію підприємницьої дільності вказаного товариства, надано завiрену копiю статуту вiдкритого акцiонерного товариства «Сiльгоспхiмiя».

Як слідує із відомостей про осіб, які перетнули державний кордон, за даними інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією «Аркан», ОСОБА_3 в`їжджав до України протягом 2019-2021 рр. як іноземець на підставі закордонного паспорта (паспорт № НОМЕР_2 ).

Згідно інформації наданої суду Лубенським відділом УДМС у Полтавській області ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про втрату паспорта колишнього СРСР зразка 1974року, проходження процедури встановлення особи, встановлення належності до громадянства України до Лубенського відділу УДМС у Полтавській області не звертався.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч. 3 ст. 293 ЦПК України).

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України "Про громадянство України" та Указ Президента України від 27.03.2001 року №215 Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України .

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України (ч. 2 ст. 3 згаданого Закону).

Встановлення належності особи до громадянства України це визнання особи громадянином України відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України», але яка з тих чи інших причин досі не має паспорта громадянина України та не є громадянином іншої держави.

З метою організації виконання Закону України «Про громадянство України» Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, зокрема, затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок).

Так, цим Порядком відповідно до Закону України «Про громадянство України» визначено перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Згідно з пунктом 7 Порядку встановлення належності до громадянства України стосується:

а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту;

в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає до територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає до територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання (пункт 9 Порядку):

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Отже, встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року особи, яка не була громадянином іншої держави, є підставою для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 або 2 статті 3 Закону України «Про громадянство України», і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення.

У статті 8 Закону передбачено порядок набуття громадянства України за територіальним походженням, згідно з яким особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:

- особою без громадянства декларація про відсутність іноземного громадянства;

- іноземцем зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Для оформлення набуття громадянства України замість зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) може бути подано:

1) іноземцем, якого визнано біженцем або якому надано притулок в Україні, декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яку визнано біженцем або якій надано притулок в Україні;

2) іноземцем, який постійно проживає в Україні на законних підставах та є громадянином держави, з якою Україна уклала міжнародний договір, що передбачає припинення особою громадянства цієї держави одночасно з набуттям громадянства України, заяву про зміну громадянства;

3) іноземцем, який в установленому законодавством України порядку проходить (проходив) військову службу за контрактом у Збройних Силах України, його подружжям декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка в установленому законодавством України порядку уклала контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України, та декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя;

4) іноземцем із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та його подружжям декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя;

5) іноземцем, його подружжям, які є громадянами держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом, та зазнали у країні своєї громадянської належності переслідувань, декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка зазнала переслідувань, разом із документом, що підтверджує переслідування.

У пункті 25 Порядку передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а»-«в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

У пункті 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17 зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі №750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі №644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі №643/6447/19.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25.03.2024 року справа №161/9609/22 дійшов висновку про те, що:

якщо метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України «Про громадянство України» предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року;

Суд на підставі поданих доказів лише з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Питання про те, чи має юридичне значення той чи інший факт, із заявою про встановлення якого особа звернулася до суду, вирішується залежно від мети його встановлення.

Тож законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Як зазначено вище, встановлення належності особи до громадянства України це - визнання особи громадянином України відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України», але яка з тих чи інших причин досі не має паспорта громадянина України та не є громадянином іншої держави. У даному ж випадку, як встановлено у судовому засіданні метою встановлення факту, що має юридичне значення є отримання паспорту громадянина України заявником.

Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України затверджено Постановою Кабінету міністрів України від 25 березня 2015 року № 302.

Вирішення питання про оформлення паспорта замість втраченого віднесено до компетенції органів Державної міграційної служби України. Одним з етапів перевірки особи, яка звертається з заявою про оформлення паспорта громадянина України, є перевірка факту отримання нею паспортного документа, який втрачено.

Процедура ідентифікації та встановлення особи, яка звернулась із заявою про оформлення паспорта, визначена пунктами 46 - 64 Порядку оформлення паспорта.

Суд звертає увагу на те, що посилання заявника, що його паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року був втрачений, не підтверджено жодними доказами (відсутнє звернення до компетентних органів, зокрема, правоохоронних, засобів масової інформації тощо). В той же час протягом тривалого часу заявник ОСОБА_1 з метою оформлення та отриммання паспорта громадянина України нікуди не звертався, документи, передбачені Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від від 25 березня 2015 р. № 302, для оформлення паспорта громадянина України не подавалися, відповідно рішення про відмову в оформлені паспорта громадянина України, в порядку передбаченими пунктами 100 та 101 не приймалося.

Суд не може вчиняти дії, які чинним законодавством віднесені до компетенції органів виконавчої влади. Компетенція суду в таких правовідносинах обмежена функцією контролю за правомірністю дій відповідних суб`єктів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 6 Конституції України визначено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначені Законом України «Про громадянство України». Законом передбачено, що громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках. Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Перелік документів, що підтверджують громадянство України, визначений ст.5 зазначеного Закону. Зокрема, до таких документів належить паспорт громадянина Україна.

У судовому засіданні встановлено, що метою встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року та проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року є отимання паспорту громадянина України, а не встановлення належності до громадянства України, тому цілком очевидно, що встановлення такого факту для заявника породжує між ним та заінтересованою особою публічно-правовий спір про право на отримання відповідного документа - паспорта громадянина України, з урахуванням того, що заявник не використав всі можливості для отримання статусу громадянина України, що виключає можливість вирішення заяви в порядку окремого провадження, основною ознакою якого є безспірність розгляду справи.

Згідно пункту 115 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України затверджено Постановою Кабінету міністрів України від 25 березня 2015 року № 302, рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі паспорта може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.

Дана категорія спорів не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, оскільки згідно ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України належить до юрисдикції адмінітративного суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно з ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.260,261,293,294,354 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Лубенський відділ УДМС у Полтавській області про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991року та станом на 13.11.1991року - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 15-денний строк з дня проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Лубенський відділ УДМС у Полтавській області, , місце знаходження: м.Лубни, вул. Монастирська, 4а.

Головуюча суддя Г.М. Гуменюк