ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6248/24 Справа № 204/4770/18 Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.

суддів - Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря - Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шпортько Світлани Іванівни на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2024 року по цивільній справі за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Шпортько Світлани Іванівни, про визнання судового наказу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2018 року таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2024 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Шпортько Світлани Іванівни, про визнання судового наказу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2018 року по справі № 204/4770/18, провадження № 2-н/204/122/18, таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви зазначено, що 23 липня 2018 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ про стягнення з нього аліменти на утримання малолітньої доньки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на користь матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 03 липня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. 13 серпня 2018 року державним виконавцем Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра ПМУ МЮ (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного судового наказу. Проте, про наявність судового наказу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2018 року та виконавчого провадження з його примусового виконання, йому нічого відомо не було, оскільки з 2013 року він не проживає у місті Дніпрі. Лише 20 січня 2024 року під час зупинення його авто патрульною. Поліцією, інспектором повідомлено про те, що згідно з постановою ВДВС його тимчасово обмежено у праві керування транспортним засобом - до погашення заборгованості зі сплати аліментів. Після чого, його представник ознайомився з матеріалами справи № 204/4770/18 за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів, та встановив, що в даній заяві було навмисно вказано місце його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , за яким він вже давно не проживає. Такі дії, ОСОБА_3 призвели до виникнення заборгованості зі сплати аліментів, а також до порушення його прав, у зв`язку з обмеженням у праві керування транспортним засобом, оскільки встановлення такого обмеження позбавляє його основного законного джерела засобів для існування. Оскільки, судовий наказ було видано помилково, заявник звертається до суду з заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Шпортько Світлани Іванівни, про скасування судового наказу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2018 року по справі № 204/4770/18, провадження № 2-н/204/122/18 - залишено без задоволення.

Не погодившись із таким судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Шпортько С.І. подала апеляційну скаргу, посилається на незаконність постановленої ухвали, на її необґрунтованість, та просить ухвалу суду скасувати та справу направити для продовження розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відмовляючи у заяві ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів на підтвердження підстав визначених статтею 432 ЦПК України для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 23 липня 2018 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за заявою ОСОБА_3 було винесено судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на користь матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 03 липня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, а також судові витрати в дохід держави у розмірі 176 грн. 20 коп.

Відповідно до положень ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Частиною 2 ст. 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є помилка при його видачі або припинення обов`язку за правомірно виданим виконавчим документом.

При цьому подання заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не може бути пов`язане із оспоренням такого судового рішення по суті заявлених вимог, адже визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, належить до процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень, тобто, рішень, які набрали законної сили та підлягають виконанню у примусовому порядку.

Як на підставу для визнання таким, що не підлягає виконанню, судового наказу, ОСОБА_1 посилається на те, що лише 20 січня 2024 року йому стало відомо про винесений наказ та зазначає, що за вказаною стягувачем адресою він давно не проживає, а тому вказаний наказ було видано судом помилково.

Водночас, з огляду на положення ст. 432 ЦПК України наведені обставини не можуть бути підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки, заявник фактично оспорює наявність підстав для задоволення судом заяви ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання дитини.

ОСОБА_1 у заяві не навів обставин, які б вказували на припинення у нього обов`язку щодо сплати аліментів на утримання дітей, що був визначений судовим наказом.

Крім того, колегія суддів зауважує, що утримання дитини є обов`язком заявника, як батька дитини до досягнення дитиною повноліття (ст. 180 СК України), що в свою чергу спростовує твердження заявника щодо відсутності у нього матеріального обов`язку.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність, передбачених ч. 2 ст. 432 ЦПК України, підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Слід зазначити, що словосполучення «або з інших причин», про яке йдеться у статті 432 ЦПК України, стосується саме відсутності (припинення) обов`язку боржника, який підлягає виконанню.

Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

З аналізу наведених норм процесуального права вбачається, що законодавцем передбачено можливість судового захисту прав боржника у разі, якщо стягувач не визнає відсутність обов`язку боржника.

Матеріали справи не містять належних доказів припинення зобов`язань ОСОБА_1 за судовим наказом від 23 липня 2018 року, який набрав законної сили, а тому у відповідності до вимог ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Законодавцем визначено підстави припинення обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового рішення.

Так, статтею 273 Сімейного кодексу України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Аналіз вказаної норми закону свідчить, що у зв`язку зі зміною обставин, які мають істотне значення, платник аліментів у порядку визначеному законом, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом, має право на звільнення його від обов`язку щодо сплати аліментів.

Тобто, зміна та виникнення обставин, які мають істотне значення, можуть слугувати підставою для звернення до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів.

Між тим з таким позовом ОСОБА_1 не звертався, а подав заяву про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи наведені норми законодавства та встановлені у справі обставини, колегія суддів не вбачає порушень норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції при вирішенні поданої ОСОБА_1 заяви про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шпортько Світлани Іванівни - залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: