Провадження № 2/357/4422/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Білоцерківського районного округу Дерун Каріни Анатоліївни про визнання відмови у вчиненні нотаріальної дії неправомірною та скасування постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить визнати неправомірною відмову приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун Каріни Анатоліївни у прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_1 від 10 червня 2024 року про видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, скасувати постанову приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун Каріни Анатоліївни від 10 червня 2024 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

І. Позиція сторін у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності № 34651, виданого 29 травня 2003 року Комунальною службою приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква на праві спільної часткової власності належала частина квартири АДРЕСА_1 , без визначення частки, однак із зазначенням, що загальна площа приватизованої частини квартири становить 18,38 кв.м., житлова площа - 12,24 кв.м., та переліком нежитлових приміщень квартири, право власності на які набувається. Згідно листа Комунального підприємства Київської обласної ради «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» від 18 липня 2024 року, станом до 01 січня 2013 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках -19/100 частини квартири; ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в рівних частках - 27/100 частини квартири; ОСОБА_8 - 17/100 частини квартири; ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в рівних частках - 34/100 частини квартири. Отже, за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 29 травня 2003 року № 34651 було зареєстровано право власності на 19/100 частини вищевказаної квартири в рівних частках, тобто 1/2 частка кожного із співвласників частини квартири становила 19/200. 07 березня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_12 на підставі договору дарування частки квартири, подарували свою частку квартири АДРЕСА_2 (кожен свою частку у частці квартири) ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а саме по 1/2 частки кожному, які були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 19.01.2022 позивач зареєструвала шлюб із ОСОБА_15 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_16 ». Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 липня 2024 року № 387345175 ОСОБА_13 та ОСОБА_17 на праві спільної часткової власності належить по 19/200 кожному частки квартири АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дядько позивача - ОСОБА_13 , у зв`язку з чим відкрилась спадщина на належне йому на праві власності майно, зокрема на 19/200 частки зазначеної квартири. 10 червня 2024 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Дерун К.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно після смерті ОСОБА_13 та було заведено спадкову справу № 35/2023. Однак, 10.06.2024 приватним нотаріусом Дерун К.А. було винесено постанову про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на підставі ст. 47, 49 Закону України «Про нотаріат», яка мотивована тим, що в договорі дарування частки квартири від 07 березня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Вигівською О.С., не вказана частка, яка дарується (відчужується) ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , у витязі з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, зазначено, що ОСОБА_13 належить 1/2 частка, а при здійснення перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна інформація, що ОСОБА_13 належить 19/200 частки квартири АДРЕСА_2 .

Позивач вважає, що приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун К.А., вирішуючи питання щодо прийняття до розгляду заяви ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, діяла поза межами своїх повноважень та з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, чим допустила порушення спадкових прав та охоронюваних законом інтересів (очікувань) позивача.

Позивач вказує, що у договорі дарування частки квартири від 07 березня 2013 року квартири АДРЕСА_2 , не могла бути жодним чином визначена частка квартири, оскільки вона не була визначена у правовстановлюючому документі на квартиру, а саме у свідоцтві про право власності від 29 травня 2003 року № 34651. Позивач стверджує, що за даними КП КОР «Київське обласне БТІ» дарувальникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 29 травня 2003 року № 34651 належало право власності на 19/100 частини вищевказаної квартири в рівних частках, тобто 1/2 частка кожного із співвласників у 19/100 частини квартири становила 19/200, вказану інформацію нотаріус могла витребувати. Згідно відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якими нотаріус зобов`язана користуватись у своїй нотаріальній діяльності, ОСОБА_13 на підставі договору дарування частки квартири від 07.03.20163 на праві спільної часткової власності належить 19/200 частки квартири АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 , посилаючись на п. 4.19. пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 15.06.2021 по справі № 922/2416/17, вказує, що нотаріус могла отримати відомості про розмір частки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та керуватись ними. А тому, позивач вважає, що у приватного нотаріуса Дерун К.А. були відсутні підстави для відмови у прийнятті заяви позивачки про видачу свідоцтва про право на спадщину, вважає такі дії приватного нотаріуса неправомірними, а постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом незаконною, необґрунтованою і такою, що прийнята з надуманих підстав із грубим порушенням норм чинного законодавства та порушенням її прав, як спадкоємця на завершення процедури оформлення своїх спадкових прав на майно в нотаріальному порядку.

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 15.08.2024 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання (а.с. 58-59).

01.10.2024 приватний нотаріус Дерун К.А. подала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 66).

Ухвалою суду від 02.10.2024 витребувано від приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун Каріни Анатоліївни належним чином завірену копію спадкової справи, щодо майна померлого, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_13 (а.с. 70).

Ухвалою суду від 02.10.2024, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду.

18.10.2024 на адресу суду надійшли матеріали спадкової справи № 35/2023.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Крамар О.П. підтримав позовні вимоги.

Відповідач приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А. в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають до задоволення.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності № 34651, виданого 29 травня 2003 року Комунальною службою приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква на праві спільної часткової власності належала квартира АДРЕСА_1 , без визначення частки, загальна площа квартири становить 18,38 кв.м., житлова площа 12,24 кв.м., кухня 1,99 кв.м., коридор 2,59 кв.м.; 0,28 кв.м., ванна 0,19 кв.м., туалет 0,17 кв.м., вбудована шафа 0,52 кв.м. (а.с. 12).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.11.2003, за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , було зареєстровано право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , без зазначення розміру частки (а.с. 13).

Рішенням Білоцерківської міської ради № 144 від 28.11.2003 року було перейменовано вулицю АДРЕСА_3 (а.с. 17).

З листа КП КОР «Київське обласне БТІ» за вих. № БЦ 4382/1 від 18.07.2024 вбачається, що відповідно паперових носіїв станом до 01.01.2013 року право власності на квартиру АДРЕСА_4 зареєстровано за:

- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних частках 19/100 частини квартири на підставі свідоцтва про право власності, виданого Комунальною Службою приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква 29.05.2003 року за № 34651;

- ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в рівних частках 27/100 частин квартири на підставі свідоцтва про право власності, виданого Комунальною Службою приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква 15.07.2004 року

- ОСОБА_8 17/100 частин квартири на підставі свідоцтва про право власності, виданого комунальним підприємством Білоцерківської міської ради Службою приватизації державного житлового фонду 11.08.2008 року за № 42222;

- ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в рівних частках 34/100 частини квартири на підставі свідоцтва про право власності, виданого комунальним підприємством Білоцерківської міської ради Службою приватизації державного житлового фонду 09.10.2008 року за № 42366 (реєстрова книга № 104, реєстровий № 12318).

Сума часток в квартирі не становить одиницю в зв`язку з допущеною помилкою при підрахунку часток (а.с. 18).

Відповідно до договору дарування частки квартири, посвідченого 07.03.2013 державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Вигівською О.С., дарувальники ОСОБА_2 та ОСОБА_12 подарували свою частку квартири АДРЕСА_2 , кожна свою частку, вказану у п. 1.2. цього договору, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (а.с. 19-20).

Встановлено, що п. 1.2. договору дарування частки квартири не містить чітко визначеного розміру частки квартири, що відчужується за даним договором.

Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.03.2013, індексний номер витягу № 1061504, за ОСОБА_13 зареєстровано 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 (а.с. 21-22).

Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.03.2013, індексний номер витягу № 1061591, за ОСОБА_14 зареєстровано 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 (а.с. 23-24).

Встановлено, що 19.01.2022 ОСОБА_14 уклала шлюб з ОСОБА_15 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_16 », що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 25).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 02.09.2020 приватним нотаріусом Федорякою О.С. було внесено відомості про реєстрацію виправлення права власності, належного ОСОБА_13 (номер відомостей про речове право: 300055), а саме додано вид спільної власності часткова, змінено розмір частки з 1/2 на 19/200, а також скасовано/анульовано речове право на 1/2 частку квартири, належну ОСОБА_13 .

З інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 02.09.2020 приватним нотаріусом Федорякою О.С. було внесено відомості про реєстрацію виправлення права власності, належного ОСОБА_14 (номер відомостей про речове право: 300092), а саме додано вид спільної власності часткова, змінено розмір частки з 1/2 на 19/200, а також скасовано/анульовано речове право на 1/2 частку квартири, належну ОСОБА_14 (а.с. 28-30).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_13 , про що складено відповідний актовий запис № 2119 Білоцерківським міськрайонним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Київській області.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулась 10.06.2024 до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун Каріни Анатоліївни, з метою оформлення спадкових прав після померлого дядька ОСОБА_13 , однак нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

З постанови приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун Каріни Анатоліївни про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. № 392/02-31 від 10.06.2024 вбачається, що нотаріус не має можливості прийняти заяву про видачу свідоцтва про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_13 , в зв`язку з тим, що при огляді оригіналу договору дарування частки квартири, посвідченого ОСОБА_18 , державним нотаріусом Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області 07 березня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-723 (у якому не вказана частка яка дарується (відчужується) та Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого ОСОБА_18 , державним нотаріусом Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області 07 березня 2013 року, індексний номер витягу: 1061504, номер запису про право власності: 300055, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3 (у якому зазначено Власник: ОСОБА_13 Розмір частки: 1/2) та при здійсненні перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, є наявною інформація про суб`єкт права власності - ОСОБА_13 , Розмір частки: 19/200. Виправлення в ДРРП на нерухоме майно зроблене приватним нотаріусом Федорякою О.С. Таким чином, вбачається, що розмір частки для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом визначити, не має можливості, так як в пп.1.2 п.1 Договору дарування частки квартири, посвідченого ОСОБА_18 , державним нотаріусом Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області 07 березня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-723 - не зазначена частка квартири від якої дарується 1/2 частка вищевказаної квартири (а.с. 41-42).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

За змістом статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті її дядька ОСОБА_13 , інші спадкоємці відсутні, та 10.06.2024 позивач звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Статтею 1 ЗУ «Про нотаріат» визначено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: видають свідоцтва про право на спадщину.

Підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії визначено у частині 1статті 49 Закону України «Про нотаріат».

Так, відповідно до ч. 1ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо:1) вчинення такої дії суперечить законодавству України;2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії;3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії;4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства;5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень;6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності;7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення;8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням;8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників;9) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

У частині 4 статті 49 Закону України «Про нотаріат» закріплено, що на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину за законом врегульовано ст. 68 Закону України «Про нотаріат» та п. 4 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року (далі - Порядок).

Відповідно до п. 3,4 глави 13 Розділу І Порядку нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до статті 50 Закону України "Про нотаріат" нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Суд не погоджується з позицією сторони позивача, що нотаріус відмовила гр. ОСОБА_1 у прийнятті до розгляду заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, оскільки документ за підписом нотаріуса Дерун Каріни має назву «Постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом» та зі змісту даної постанови слідує роз`яснення по суті питання про причини відмови у вчиненні нотаріальної дії, тобто не відповідає дійсності твердження представника позивача, що нотаріус безпідставно відмовила у прийнятті і розгляді заяви позивача.

Отже, нотаріусом винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, за результатами всебічного розгляду заяви позивача та дослідженням правовстановлюючих документів і відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається, з матеріалів справи, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із неможливістю визначення частки, яка належала померлому, оскільки у правовстановлюючому документі не зазначено розміру частки, яка відчужується, у витязі з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 07 березня 2013 року зазначено розмір частки ОСОБА_13 , як 1/2, а у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, є інформація про розмір частки померлого - 19/200, з урахуванням внесених нотаріусом виправлень.

При цьому, в самому правоустановлюючому документі (договір дарування частки квартири) не має жодних виправлень чи застереждень.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав (ч. 1 ст. 12 Закону №1952-IV).

Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії (ч. 2 ст. 12 Закону №1952-IV).

В силу положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» всі реєстраційні дії, рішення та записи, які здійснюються чи приймаються державними реєстраторами, по суті мають технічний характер, спрямований на виконання встановленого цим Законом та іншими нормативно-правовими актами порядку здійснення такої державної реєстрації, проте не мають самостійного правовстановлюючого характеру та здійснюються на підставі наданих державному реєстратору відповідних правовстановлюючих документів, що містяться в реєстраційній справі

Згідно з висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року по справі №440/9997/22: За правилами частини другої статті 12 Закону №1952-IV відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Питання застосування норми частини другої статті 12 Закону №1952-IV вже неодноразово було предметом розгляду Верховного Суду. Так, зокрема, але не виключно, у постановах від 24 січня 2020 року (справа №910/10987/18), від 26 жовтня 2022 року (справа №538/2185/14-ц), від 20 лютого 2018 року (справа №917/553/17), Верховний Суд дійшов висновку, що нормою частини другої статті 12 Закону №1952-IV законодавець врегулював правову ситуацію, коли відомості, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не відповідають наявним правовстановлюючим документам, на підставі яких проведені реєстраційні дії, та які мають пріоритет над записами, що містяться у цьому Державному реєстрі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанова приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун Каріни Анатоліївни про відмову у вчиненні нотаріальних дій, повністю відповідає вимогам Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у ній викладено причини такої відмови, роз`яснено порядок її оскарження, тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову судовий збір та витрати на правничу допомогу покладаються на позивача.

Керуючись положеннями ЗУ «Про нотаріат», ст. ст. 12, 13 ,15, 16, 1268, 1296, ЦК України, ст. ст.4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 258-259, 263-268, 273, 354-355 ЦПК України

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Білоцерківського районного округу Дерун Каріни Анатоліївни про визнання відмови у вчиненні нотаріальної дії неправомірною та скасування постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 14 листопада 2024 року.

Суддя О. Я. Ярмола