Справа № 931/999/23 Головуючий у 1 інстанції: Масляна С. В.
Провадження № 22-ц/802/671/24 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Ганжа М. І.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Затурцівської сільської ради Волинської області Данилевської О. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Затурцівської сільської ради Волинської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області, про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 подану її представником ОСОБА_1 на рішення Локачинського районного суду Волинської області від 17 квітня 2024 року,-

в с т а н о в и в:

В липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Затурцівської сільської ради Волинської області, про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03 липня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 07 серпня 2018 року було розірвано. Під час шлюбу у них народилася спільна дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Їх син має проблеми зі здоров`ям. Згідно з медичним висновком № 187 про дитину-інваліда віком до 18 років, виданим КП «Луцька міська дитяча поліклініка» Управління охорони здоров`я Луцької міської ради 18 вересня 2019 року, ОСОБА_4 є дитиною-інвалідом.

Батько дитини не займається духовним та фізичним вихованням дитини і не бере жодної участі у житті дитини, що підтверджується відповідями на адвокатські запити зі школи, садочка та гуртків. З 2018 по червень 2021 року батько дитини ні разу не забирав його із садочка і не цікавився своїм сином. Ситуація не змінилася і коли син відповідача почав навчатися і в школі. На переконання відповідача спільний син сторін не є його біологічним сином, адже він 14 лютого 2022 року подавав позов до Локачинського районного суду Волинської області про виключення з актового запису відомостей про батьківство. Однак після повномасштабного вторгнення російської федерації відповідач відмовився від свого позову про виключення з актового запису відомостей про батьківство. Окрім того відповідач по справі зловживає спиртними напоями та вже неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у нетверезом стані. Свідоме та тривале (більше п`яти років) нехтування своїми батьківськими обов`язками і небажання займатися вихованням дитини, навіть бачитися із дитиною є цілком свідомим вибором відповідача, однак, така бездіяльність батька дитини суперечить її інтересам та приносить шкоду дитині.

На підставі наведеного просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 17 квітня 2024 року відмовлено у задоволені позову.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Зазначає, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, не надавши належної правової оцінки доказам, які вказують, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина, який потребує особливого догляду в силу проблем зі здоров`ям та встановлення інвалідності, протягом тривалого періоду. Крім цього, суд першої інстанції безпідставно відхилив висновок Служби у справах дітей Луцької міської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 » від 02.02.2024 № 42, затверджений рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області №117-1 від 14 лютого 2024 року.

Суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що факт заперечення відповідача проти позбавлення батьківських прав є достатньою підставою для відмови у задоволенні позову, не надавши належну оцінку тому, що відповідач не довів зміну своєї поведінки щодо дитини та прагнення здійснювати належне піклування за нею протягом усього судового розгляду, не спростував, що свідомо нехтував обов`язками батька щодо сина протягом тривалого періоду.

Відповідач не скористалась своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Затурцівської сільської ради Волинської області, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вважав недоведеними доводи позивача про ухилення відповідача від обов`язку по вихованню сина та дійшов висновку про недоцільність позбавлення його батьківських прав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, який ґрунтується на обставинах справи, доказах, які надані сторонами, та відповідає нормам матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 07 серпня 2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 03 липня 2015 року виконавчим комітетом Шельвівської сільської ради, актовий запис № 2 (а.с. 4-6).

Під час шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджуються копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12 листопада 2015 року, з якого вбачається батько дитини - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_6 (а.с. 9).

Згідно з медичним висновком № 187 про дитину-інваліда віком до 18 років, виданим КП «Луцька міська дитяча поліклініка» Управління охорони здоров`я Луцької міської ради 18 вересня 2019 року, у ОСОБА_4 вбачаються наступні захворювання: вроджений вивих правого стегна після закритого вправлення, залишкова дисплазія кульшових суглобів, тотальний асептичний некроз головки правого стегна, вкорочення правої нижньої кінцівки 2 см, компенсаторний сколіоз (а.с. 10).

Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 09 жовтня 2018 року присуджено стягувати з ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 7-8).

Як вбачається з розрахунку заборгованості від 18.01.2024, виданої Іваничівським ВДВС у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, станом на 18.01.2024 боржник ОСОБА_3 аліменти сплачує, сукупний розмір заборгованості становить 1225,80 грн (а.с. 83).

Відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 від 21.01.2024 року ОСОБА_3 сплачено аліменти за січень 2024 року (а.с. 84).

З копії позовної заяви ОСОБА_3 від 14.02.2022, копії ухвали від 21.02.2022 по справі № 931/71/22, витягу з ЄДРСР ухвали від 29.04.2022 по справі № 931/71/22 вбачається, що ОСОБА_3 14.02.2022 звертався до Локачинського районного суду Волинської області з позовною заявою про виключення відомостей про його батьківство з актового запису про народження ОСОБА_4 , від позову відмовився (а.с. 16-21).

Згідно з відповіддю від 15.08.2023 директора КЗЗСО «Луцький ліцей № 5 Луцької міської ради» на адвокатський запит, за інформацією класного керівника 2-А класу, батько ОСОБА_4 - ОСОБА_3 протягом 2022-2023 років участі у батьківських зборах не приймав, успіхами у навчанні свого сина, його поведінкою та іншими питаннями, пов`язаними з навчанням сина, не цікавився (а.с. 22).

Відповідно до довідки, виданої КЗ «Луцький заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 17 Луцької міської ради 18.08.2023 № 20 батько ОСОБА_3 жодного разу не приймав участі у батьківських зборах дошкільного закладу, ніколи не відвідував святкових ранків за участі сина, не цікавився успіхами у навчанні дитини його поведінко та іншими питаннями пов`язаними з перебуванням хлопчика у дошкільному закладі (а.с. 23).

З інформації керівника художньої студії «Чарівний пензлик» вбачається, що батько ОСОБА_4 - ОСОБА_3 протягом 2020-2023 років батьківської участі не приймав, успіхами у навчанні свого сина, його поведінкою та іншими питаннями, пов`язаними з навчанням сина, не цікавився (а.с. 24).

Згідно з відповіддю органу опіки та піклування Затурцівської сільської ради від 02.05.2023 року № 451/01-15, наданої ОСОБА_3 у відповідь на його заяву від 05.04.2023 щодо перевірки за цільовим витрачанням аліментів ОСОБА_2 на малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із матір`ю, 01.05.2023 було здійснено виїзд за місцем реєстрації громадянки ОСОБА_2 та її малолітнього сина ОСОБА_4 , за адресою: буд. АДРЕСА_1 . Відвідування здійснювалось комісією у складі працівника відділу «Служба у справах дітей» спільно із старостою Шельвіського старостинського округу Затурцівської сільської ради. На час обстеження умов проживання даної сім`ї були присутні батьки ОСОБА_2 (батько ОСОБА_7 та матір ОСОБА_8 ), з якими було проведено бесіду щодо місця проживання їхньої доньки та малолітнього онука. Комісією було встановлено, що ОСОБА_2 разом із своїм малолітнім сином ОСОБА_4 за місцем реєстрації не проживає, а проживає за адресою: м. Луцьк Волинської області (а.с. 45).

З копії акта обстеження умов проживання від 01.05.2023, яке було проведено комісією Затурцівської сільської ради з метою перевірки цільового використання аліментів ОСОБА_2 , встановлено, що ОСОБА_2 разом із своїм малолітнім сином ОСОБА_4 за місцем реєстрації не проживає, а проживає за адресою: м. Луцьк Волинської області (а.с. 46).

Довідкою Відділу «ЦНАП» Затурцівської сільської ради від 25.04.2023 № 92 стверджується, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3., зареєстрована в АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації ОСОБА_2 не проживає, проживає в м. Луцьк (а.с. 47).

З відповіді служби у справах дітей Волинської ОДА від 02.07.20203 № Л-14/1.37/2-23, наданої ОСОБА_3 на його звернення від 07.05.2023, вбачається, що під час обстеження умов проживання за адресою реєстрації місця проживання ОСОБА_2 у с. Шельвів, її батьки відмовились повідомляти місце її проживання у місті Луцьк. Однак у подальшому працівниками служби у справах дітей Затурцівської сільської ради було повторно проведено бесіду з батьками ОСОБА_2 та самою ОСОБА_9 у телефонному режимі, під час яких їм було роз`яснено про необхідність проведення перевірки щодо цільового витрачання аліментів. Після отримання відомостей про місце проживання сина з матір`ю, було скеровано лист до служби у справах дітей виконкому Луцької міської ради, яка провела перевірку цільового використання аліментів на дитину. За результатами перевірки встановлено, що дитина забезпечена усім необхідним відповідно до вікових потреб. Фактів, які свідчили б про нецільове використання аліментів, не виявлено (а.с. 48).

З листів відділу «Служби у справах дітей» Затурцівської сільської ради від 27.06.2023 № 644/01-15 та від 29.06.2023 № 658/01-15 вбачається, що працівниками служби встановлено, що ОСОБА_2 разом з малолітнім сином ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 49, 50).

Відповідно до висновку за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину, затвердженого керівником служби у справах дітей Луцької міської ради 04.07.2023, 03.07.2023 було проведено інспекційне відвідування ОСОБА_2 за адресою фактичного проживання: АДРЕСА_2 , за результатами якого встановлено, що одержувач аліментів забезпечує індивідуальні потреби дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина забезпечена окремою кімнатою, облаштованою необхідними меблями та місцем для сну, одягом, взуттям, продуктами харчування, засобами особистої гігієни (а.с. 52).

З інформації ІНФОРМАЦІЯ_5 від 15.01.2024 року № 1/203, наданої на виконання ухвали від 10.01.2024 року про витребування доказів, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_5 перебуває з 11 червня 2014 року, правом на відстрочку від мобілізації внаслідок наявності дитини з інвалідністю віком до 18 років не користується (а.с. 77).

У заяві від 22.01.2024 щодо письмового висновку про позбавлення батьківських прав відповідач ОСОБА_3 зазначає, що бере та брав участь у вихованні сина, у його матеріальному забезпеченні, намагався порозумітися з позивачкою, щоб частіше бачитися з сином, категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, оскільки відсутні підстави такого позбавлення, а сам конфлікт штучний та був ініційований позивачкою, після того, як він одружився вдруге (а.с. 85-87).

Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області №117-1 від 14 лютого 2024 року затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 . Згідно з вказаним висновком від 02.02.2024 № 42 встановлено наступне.

03 липня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 . Сімейні стосунки між батьками не склалися і рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 07 серпня 2018 року їх шлюб було розірвано. Після розлучення ОСОБА_10 залишився проживати з матір`ю. На цей час матір з дитиною проживають за адресою: АДРЕСА_2 , де створені належні умови для проживання ОСОБА_10 , що підтверджується актом обстеження від 22.01.2024. ОСОБА_3 , батько ОСОБА_10 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Тому 16.01.2024 на адресу сектору "Служба у справах дітей Локачинської селищної ради" направлено лист з проханням обстежити житлово-побутові умови ОСОБА_11 за місцем проживання, з`ясувати його думку з цього питання та надати інформацію за результатами бесіди з батьком дитини та акт обстеження. Листом від 23.01.2024 ця служба повідомила, що 19.01.2024 її працівниками було відвідано сім`ю ОСОБА_12 за вказаною адресою. Встановлено, що ОСОБА_3 з 2019 року проживає у місті Луцьку. Родичі ОСОБА_11 відмовилися повідомити адресу місця його проживання та контактний номер телефону. У позовній заяві про позбавлення ОСОБА_11 батьківських прав ОСОБА_2 стверджує, що він не бере жодної участі у вихованні сина, не займається духовним і фізичним вихованням дитини. Ці дані підтвердили у письмових поясненнях ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . 26.12.2023 року ОСОБА_17 надав відзив на позовну заяву ОСОБА_2 , в якому повідомив, що він після розірвання шлюбу використовував будь-яку можливість бачитися з сином, оскільки матір дитини обмежувала його спілкування з ОСОБА_10 , надавав кошти на його утримання, приїжджав до дитини на вихідні дні, забирав до себе в село, купував одяг. Заборгованість зі сплати аліментів у нього відсутня. 31.01.2024 року ОСОБА_2 з сином ОСОБА_10 прибула у службу у справах дітей. Малолітній ОСОБА_10 повідомив, що він не пам`ятає свого батька, він до нього не приходить, не телефонує. Відповідно до інформації від 18.08.2023 № 20 Луцького закладу дошкільної освіти № 17, який у період з вересня 2018 року по червень 2021 року відвідував ОСОБА_10 , його батько ОСОБА_17 не брав участі в батьківських зборах, не відвідував святкових заходів, це цікавився успіхами. Згідно з інформацією від 15.08.2023 № 01-21/98 Луцького ліцею № 5, в якому зараз навчається ОСОБА_10 , його батько ОСОБА_17 протягом 2022/2023 навчального року участі у батьківських зборах не брав, не цікавився успіхами у навчанні, поведінкою та іншими питаннями, пов`язаними з навчанням дитини. Відповідно до інформації художньої студії "Чарівний пензлик", яку відвідує ОСОБА_10 , його батько ОСОБА_17 протягом 2020-2023 років не цікавився успіхами сина, його поведінкою тощо. ОСОБА_3 у службу у справах дітей із заявами щодо перешкоджання ОСОБА_2 його спілкуванню з ОСОБА_10 та визначення способу участі у вихованні дитини не звертався. На підставі викладеного, враховуючи інтереси дитини та керуючись п. 2 частини першої ст. 164 Сімейного кодексу України, служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стаття 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами 2,3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу (далі - СК) України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За змістом наведених правових норм ухилення від виконання зобов`язань батьків по вихованню дитини означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність), які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні зазначених обов`язків, коли особа має реальну можливість виконати їх, але не вчиняє відповідних дій.

В даній справі судом не встановлено обставин, які беззаперечно підтверджують навмисне свідоме ухилення відповідачем від виконання ним обов`язків по вихованню дитини.

Позивач, як на підставу позбавлення батьківських прав відповідачки вказав, що ОСОБА_3 , не виконує своїх обов`язків щодо виховання сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дитиною.

Наданні позивачем докази на підтвердження необхідності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав на переконання апеляційного суду підтверджують ту обставину, що батько не зміг домовитися з матір`ю, щоб налагодити спілкування та побачення з дитиною, з врахуванням неприязних стосунків між сторонами, що позивач не заперечувала під час розгляду справи, тому не свідчать безумовно про те, що батько дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Подані позивачем докази не містять відомостей, на підставі яких можна зробити висновок про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками.

Щодо висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 затвердженого рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області №117-1 від 14 лютого 2024 року, то суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з ним, оскільки він є недостатньо обґрунтованим і таким, що суперечить інтересам дитини. У цьому висновку не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, лише зазначена констатація фактів. Зокрема є незрозумілим, на підставі чого орган опіки і піклування дійшов до такого висновку, яка робота з відповідачем проведена з метою врегулювання даного конфлікту чи встановлення фактичних обставин ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі «Савіни проти України» зазначається, «що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява №31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі №404/6391/16-ц (провадження №61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 (провадження №61-1344св20).

На думку колегії суддів факт відсутності заборгованості з сплати аліментів на утримання сина, подання відзиву на позовну заяву, укладення угоди з адвокатом на надання правової допомоги у даному випадку необхідно розцінювати як обставину, що вказує на небайдужість батька до своїх обов`язків по вихованню і утриманню дітей.

Всупереч принципу 2 Декларації прав дитини, позивач не навела в позовній заяві та не довела під час розгляду справи судом, яким чином та які саме сприятливі умови для всестороннього розвитку дитини будуть вчинені нею у разі позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав. Також нею не доведено, що змінити поведінку батька в кращу сторону неможливо.

З`ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не подано доказів умисного ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, свідомого нехтування ними. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду, що вжиття крайнього заходу впливу на батька у вигляді позбавлення його батьківських прав на даний час є недоцільним.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі №947/7448/22 (провадження №61-18610св23), від 22 листопада 2023 року у справі №320/4384/18 (провадження №61-1682св22), від 06 жовтня 2021 року у справі №320/5094/19 (провадження №61-7357св21)).

Наведені у апеляційній скарзі доводи є аналогічними доводам викладеним в позовній заяві, яким суд дав належну правову оцінку. Ці доводи не спростовують висновків суду у вирішенні даного питання та не дають підстав вважати, що судом порушені норми матеріально чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18, від 23 листопада 2022 року у справі № 149/2510/21 є безпідставними, оскільки висновки у цих справах і справі, що переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для його скасування, тому у задоволенні скарги необхідно відмовити.

Апеляційний суд звертає увагу позивача, що в разі зміни в гіршу сторону обставин щодо участі батька щодо виконання своїх обов`язків по вихованню дитини вона в праві звернутися повторно в суд з позовом про позбавлення батьківських прав.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 подану її представником ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Локачинського районного суду Волинської області від 17 квітня 2024 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови апеляційного суду.

Головуючий

Судді: