ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 жовтня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/11580/21

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1044/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем Піцаном В.М.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

відповідач за зустрічним позовом: Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2024 року (ухвалено у м. Чернігові, повний текст складено 10 червня 2024 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання недійсним кредитного договору про надання споживчого кредиту та зобов`язання вчинити певні дії.

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19 грудня 2017 року у розмірі 131 011,43 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 грудня 2017 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 40 040,04 грн на строк до 19 грудня 2021 року та зобов`язався в порядку та на умовах, визначених договором, повертати кредитні кошти та сплачувати проценти за користування кредитом. Позикодавцем умови договору були виконані, проте відповідачкою взяті на себе зобов`язання виконувалися неналежно, у зв`язку з чим станом на 21 вересня 2021 року утворилася заборгованість в сумі 131 011,43 грн.

Позивач зазначав, що 27 вересня 2019 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» укладено договір факторингу, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило, а ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» набуло право вимоги до позичальників за кредитними договорами, в тому числі і до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту від 19 грудня 2017 року. На підставі укладеного 30 вересня 2019 року аналогічного договору факторингу таке право грошової вимоги перейшло від ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» до позивача.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 серпня 2022 року позов ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 131 011,43 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 червня 2023 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 серпня 2022 року у справі за позовом ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано.

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася із зустрічним позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», АТ «УкрСиббанк», в якому просила: визнати недійсним кредитний договір про надання споживчого кредиту № 0 від 19 грудня 2017 року, укладений між нею та ПАТ «УкрСиббанк»; зобов`язати ТОВ «Вердикт Капітал» зробити перерахунок платежів, здійснених ОСОБА_1 за кредитним договором від 19 грудня 2017 року з часу його укладання, зарахувавши сплачені кошти в рахунок погашення основного боргу за цим кредитним договором з урахуванням визнання кредитного договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що, маючи намір отримати кредит, повідомила працівників банку про те, що являється особою з інвалідністю І групи по зору, у зв`язку з чим є непрацездатною та потребує стороннього догляду, про що надала відповідні документи, проте їй не відмовлено у наданні кредиту. Перед укладанням кредитного договору ОСОБА_1 не ознайомлено з усією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо умов отримання кредиту. Вважала умови договору несправедливими і такими, що суперечать принципу добросовісності, і наслідком цього є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 липня 2023 року залучено до участі у справі ТОВ «Дебт Форс» як правонаступника прав і обов`язків ТОВ «Вердикт Капітал».

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2024 року позов ТОВ «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дебт Форс» заборгованість за кредитом в сумі 131 011,43 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Дебт Форс», АТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дебт Форс» 1 000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу. Повернуто з Державного бюджету України ТОВ «Дебт Форс» 2 270 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи судове рішення незаконним, посилаючись на неповноту встановлення обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Дебт Форс» відмовити, а її зустрічний позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не дав належної оцінки аргументам, наведеним у зустрічному позові, та не навів мотивів, з яких ці аргументи не були прийняті судом.

Скаржниця зазначає, що через наявні вади зору, вона не мала можливості самостійно ознайомитися з текстом кредитного договору, а співробітники банку не зачитували вголос умови договору та не вживали інших дій для доведення суті договору до її відома. Представник АТ «УкрСиббанк» у судовому засіданні підтвердив відсутність встановленого порядку ознайомлення особи, яка має води зору, з умовами кредитного договору.

Указує, що разом з кредитним договором їй для підпису надано і заяву-приєднання, відповідно до якої позивачка є повністю працездатною та не має інвалідності. До її відома не доведено встановлення процентної ставки у розмірі 55 % та 62 %, встановлення комісії, а також умов, викладених в додатку № 1 до кредитного договору, паспорті споживчого кредиту та графіку виплат. Копії підписаного кредитного договору з додатками позивачці надано не було, внаслідок чого вона і в подальшому не змогла ознайомитися з умовами кредитування та у встановлений законом 14-денний строк відмовитися від укладеного правочину.

Стверджує, що умови кредитного договору є очевидно несправедливими і такими, що суперечать принципу добросовісності. Указує, що розмір ануїтетного платежу становить 2 117 грн, процентна ставка 55 % річних, а загальна вартість кредиту 101 553,91 грн. Єдиним джерелом існування позивачки є пенсія у разі втрати годувальника, розмір якої станом на 2018 рік складав 1 452 грн, а наразі 2 760 грн, тобто, виконання вищенаведених умов кредитного договору залишає її без засобів для існування.

Наголошує на тому, що у кредитному договорі не чітко визначено розмір комісії за надання послуг з управління кредитом при простроченні сплати платежу, оскільки зазначено, що такий розмір має бути до 500 грн. Вважає, що АТ «УкрСиббанк» не мало права встановлювати у кредитному договорі такий платіж за дії, які банківська установа вчиняє на власну користь, оскільки отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами.

Звертає увагу на те, що на виконання заочного рішення, яке згодом було скасовано, з неї на користь ТОВ «Вердикт Капітал» було стягнуто 40 000 грн в рахунок заборгованості та кошти на погашення судових витрат. З часу ухвалення заочного рішення до дати винесення ухвали про його скасування право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним зобов`язанням перейшло від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Кампіс Фінанс», а згодом до ТОВ «Дебт Форс». Зважаючи на наведене, скаржниця вважає, що у ТОВ «Дебт Форс» відсутнє право вимоги за кредитним договором і суд не мав правових підстав для залучення товариства в якості правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал». Оскаржуване рішення суду винесене без врахування вже стягнутих коштів в порядку виконання заочного рішення суду.

У наданому відзиві ТОВ «Дебт Форс», заперечуючи проти доводів апеляційної скарги та вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Доводи відзиву ґрунтуються на тому, що кредитний договір ОСОБА_1 уклала за власним бажанням, добровільно, без примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням кредитного договору позичальниця отримала всю необхідну інформацію стосовно кредиту та правильно зрозуміла суть фінансової послуги. Під час укладення договору відповідачка усвідомлювала всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору, їй достеменно було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, строк договору та порядок нарахування відсотків.

Представник товариства зважає на те, що, ОСОБА_1 , не була позбавлена можливості ознайомитися з умовами договору як самостійно, так і за допомогою третіх осіб, зокрема, працівників банку. Відсутність окремого положення про порядок ознайомлення з умовами кредитування осіб з вадами зору не свідчить про те, що позичальника не було проінформовано про умови договору. Належних доказів щодо необізнаності з умовами кредитного договору відповідачкою не надано.

Зазначає, що ОСОБА_1 періодично виконувала умови договору, здійснивши часткове погашення заборгованості, і ці її дії свідчать про визнання відповідачкою факту укладення кредитного договору (наявності кредитних правовідносин) та спростовують твердження скаржниці про недійсність правочину. Посилання відповідачки про неможливість виконання зобов`язання у зв`язку з відсутністю коштів не заслуговують на увагу, оскільки підписанням договору вона прийняла всі ризики, пов`язані з виконанням такого договору, а подальша одностороння відмова від його виконання не допускається.

АТ «УкрСиббанк» відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, ОСОБА_1 та її представника, представника АТ «УкраСиббанк», дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Дебт Форс» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність тверджень позивача щодо порушення ОСОБА_1 договірних зобов`язань, що зумовило наявну заборгованість за кредитом у розмірі 131 011,43 грн, яку добровільно відповідачка не погасила, свій контррозрахунок не надала. Вирішуючи клопотання щодо застосування строків позовної давності, районний суд, пославшись на п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, зазначив, що строки звернення ТОВ «Дебт Форс» з позовом про стягнення заборгованості продовжено.

Дійшовши висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору про надання споживчого кредиту та зобов`язання вчинити певні дії, суд першої інстанції зазначив, що позивачем за зустрічним позовом не доведено належними та допустимими доказами порушення АТ «УкрСиббанк» вимог чинного законодавства при наданні послуг з надання кредиту. Оскільки у задоволенні зустрічного позову відмовлено за недоведеністю, строк позовної давності до цих правовідносин не застосовано.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеними висновками, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю з дитинства І групи по зору, безстроково, що підтверджується копією довідки МСЕК № 145596 від 10 жовтня 2011 року (т. 1 а.с. 189).

19 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», з метою отримання споживчого кредиту. Цього ж дня ОСОБА_1 підписано анкету-заявку на надання споживчого кредиту (т. 1 а.с. 17) та укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 40 040,04 грн шляхом перерахування в безготівковій формі на картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути кредит в строк до 19 грудня 2021 року, плату за кредит та інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до графіка, що міститься у додатку № 1 до договору. Розмір ануїтетного платежу становить 2 117 грн, процентна ставка 55 % річних (т. 1 а.с. 7-10, 11-12).

Пунктом 3.9 кредитного договору передбачено, що за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений договором термін процентна ставка встановлюється в розмірі 62 %, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення.

Фінансова установа зобов`язання за кредитним договором від 19 грудня 2017 року виконала та цього ж дня перерахувала на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 40 040,04 грн, що підтверджується копіями меморіальних ордерів від 19 грудня 2017 року (т. 1 а.с. 47, 48). Факт отримання цих коштів відповідачкою не оспорюється.

З виписки по рахунку клієнта вбачається, що у період з 19 грудня 2017 року по 27 вересня 2019 року ОСОБА_1 здійснювала часткове погашення кредитної заборгованості, зокрема, в рахунок погашення як тіла кредиту, так і нарахованих відсотків (т. 1 а.с. 29-46).

27 вересня 2019 між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» укладено договір факторингу № 155, відповідно до умов якого АТ «УкрСиббанк» відступило, а ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» набуло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (т. 1 а.с. 54-58).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 155 від 27 вересня 2019 року ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 щодо заборгованості у загальній сумі 87 739,88 грн (т. 1 а.с. 49, 50-53).

30 вересня 2019 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу № 30-09/19/02, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (т. 1 а.с. 65-69).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 30-09/19/02 від 30 вересня 2019 року ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 щодо заборгованості у загальній сумі 87 739,88 грн (т. 1 а.с. 60, 61-63).

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим ТОВ «Вердикт Капітал», станом на 21 вересня 2021 року за кредитним договором № 0 наявна непогашена заборгованість у розмірі 131 011,43 грн, з яких: заборгованість за кредитом 39 177,30 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги 33 131,06 грн; заборгованість за комісією 15 431,52 грн та 43 271,55 грн нарахованих відсотків за кредитним договором (т. 1 а.с. 22-26).

Право ТОВ «Вердикт Капітал» нарахування та стягнення процентів за кредитними договорами з дати переходу права власності та прав вимоги, право нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржником грошових зобов`язань, нарахування комісій, тощо, визначених кредитним договором, обумовлено п. 4.6. договору факторингу № 30-09/19/02.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до фінансової установи із заявою про розірвання кредитного договору не зверталася.

09 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» укладено договір № 09-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило шляхом продажу, а ТОВ «Кампсіс Фінанс» набуло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (т. 1 а.с. 203-214).

12 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» укладено договір № 12-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило шляхом продажу, а ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (т. 1 а.с. 225-233).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору № 12-05/23 про відступлення прав вимоги від 12 травня 2023 року ТОВ «Дебт Форс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 щодо заборгованості у загальній сумі 161 886,94 грн (т. 1 а.с. 241).

ТОВ «Дебт Форс» посилалося на невиконання позичальником умов кредитного договору щодо повернення у встановлений строк грошових коштів, указавши, що позивач, як правонаступник кредитора ТОВ «Вердикт Капітал», правомірно набув право вимоги до відповідачки за грошовими зобов`язаннями

У зустрічному позові про визнання недійсним кредитного договору про надання споживчого кредиту та зобов`язання вчинити певні дії ОСОБА_1 наголошувала на тому, що, укладаючи кредитний договір внаслідок вад зору була позбавлена можливості належним чином ознайомитися з умовами кредитування, які є очевидно несправедливими і такими, що суперечать принципу добросовісності. При здійсненні розрахунку кредитної заборгованості не враховано вже стягнуті грошові кошти в порядку виконання заочного рішення суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 203 ЦК України передбачено вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зазначеною нормою встановлено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктами 7, 8 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року визначені підстави для визнання правочину недійсним.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Частиною 1 ст. 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Дебт Форс» про стягнення заборгованості та відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

За матеріалами справи встановлено і не оспорюється ОСОБА_1 , що остання з власної ініціативи звернулася до вільно обраної нею банківської установи ПАТ «УкрСиббанк» за отриманням кредиту на споживчі цілі у гривневій грошовій валюті.

19 грудня 2017 року ОСОБА_1 підписала анкету-заявку на надання споживчого кредиту, в якій зазначила особисті дані (ПІБ, дату та рік народження, дані паспорта, РНОКПП, свій номер мобільного телефону, місце реєстрації, інформацію про наявність доходу, сімейний стан тощо). Зокрема, ОСОБА_1 указала, що місцем її роботи є ПОГ «Чернігівське учбово-виробниче підприємство № 1 Українського товариства сліпих», її щомісячний дохід становить 7 800 грн, дохід чоловіка 11 700 грн, інші доходи 2 000 грн. До анкети-заявки додано копію паспорту та картки фізичної особи-платника податків, які засвідчені особистим підписом ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 18-21).

19 грудня 2017 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту, яким визначено його істотні умови, зокрема: тип кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; процентна ставка за кредитом, її тип, порядок її обчислення; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів; інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів; відповідальність сторін за порушення умов договору, тощо. Справжність підпису позичальника у договорі засвідчено відповідальним працівником ОСОБА_2

Позичальниця 19 грудня 2017 року у паспорті споживчого кредиту засвідчила підписом те, що отримала та ознайомилася з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, яка надана, виходячи із обраних нею умов кредитування. ОСОБА_1 засвідчила підписом також те, що отримала всі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі, суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для неї, в тому числі невиконання зобов`язань за таким договором (т. 1 а.с. 13-15).

Отже, наявні матеріали цивільної справи свідчать про те, що перед укладенням договору позичальник отримала від банку передбачену законодавством інформацію щодо умов кредитування. Колегія суддів зважає на те, що оспорюваний кредитний договір підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та досягли згоди з усіх істотних умов договору, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі. На момент укладення договору ОСОБА_1 не заявляла будь-яких додаткових вимог щодо умов оспорюваного кредитного договору та в подальшому частково виконувала його умови, а з позовом про визнання кредитного договору недійсним звернулась лише у червні 2023 року.

Апеляційний суд відхиляє твердження відповідачки про неможливість ознайомлення з інформацією щодо умов кредитного договору через вади зору з огляду на те, що матеріали справи належних доказів на підтвердження таких доводів не містять. Наявна в матеріалах справи копія запису «…ніякий текст не читає…» в медичній картці ОСОБА_1 від 04 липня 2023 року (т. 1 а.с. 249-250) таким доказом бути не може, оскільки він зроблений через шість років після події укладення оспорюваного правочину, і не являється медичним висновком. Сама по собі наявність у особи вад зору автоматично не свідчить про неможливість ознайомлення зі змістом правочину. Крім цього, в ході розгляду справи апеляційним судом, представник АТ «УкраСиббанк» зазначив, що ОСОБА_1 уклала кілька кредитних договорів з цією банківською установою.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про необізнаність з умовами кредитного договору є безпідставними, оскільки під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема, не спростовано, що при укладенні договору про надання кредиту позивачка діяла свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодилась з його умовами, визначивши характер правочину і його істотні умови. На виконання умов спірного договору ОСОБА_1 без заперечень отримала кредитні кошти, певний час виконувала зобов`язання з їх повернення.

Знаючи напевно про розмір своїх доходів, ОСОБА_1 мала передбачати ризики, пов`язані з погашенням кредиту, оскільки наявні обмеження у доході могли вплинути на її можливість своєчасно повернути гроші кредитору.

І у відзиві на позовну заяву, і в апеляційній скарзі відповідачка посилається на те, що розмір заборгованості за відсотками за користування кредитом є непропорційно великим, що є очевидно несправедливим для неї, як споживача, не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Разом з тим, відповідно до п. 8, 9, 10 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються, в тому числі, процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися).

Умови укладеного з відповідачкою кредитного договору таким вимогам відповідають. Нарахування відсотків за користування кредитними коштами не є відповідальністю за порушення виконання зобов`язань, отже не підпадає під дію ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування».

Не підлягають застосуванню при вирішенні цього спору положення ЗУ «Про захист прав споживачів», як на цьому наполягає ОСОБА_1 , через те, що відповідно до ст. 11 цього Закону, яка регламентує права споживача у разі придбання ним продукції в кредит, ЗУ «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить ЗУ "Про споживче кредитування", а з положенням цього закону умови оспорюваного правочину узгоджуються.

З аналогічних підстав колегія суддів відхиляє твердження ОСОБА_1 про неправомірність нарахування комісії. У Додатку № 1 до договору від 19 грудня 2017 року сторони передбачили, що комісія у розмірі 1,6 % від суми кредиту (включається до суми ануітентного платежу) може нараховуватися банком у випадку, якщо позичальник щомісяця не здійснюватиме страховий платіж у порядку, передбаченому п. 3.5.1. договору, а також у разі, якщо дію Договору добровільного страхування не буде припинено. Отже, доводи відповідачки про те, що у кредитному договорі не чітко визначено розмір комісії за надання послуг з управління кредитом при простроченні сплати платежу, та відсутність у банку права встановлювати у кредитному договорі цей платіж, не відповідають обставинам справи.

Не мають правового значення для вирішення спору доводи заявниці про те, що на виконання заочного рішення, яке згодом було скасовано, з неї на користь ТОВ «Вердикт Капітал» стягнуто 40 000 грн в рахунок заборгованості та кошти на погашення судових витрат. За змістом ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Аналізуючи наведену норму, колегія суддів виходить з того, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у задоволенні позову новому кредитору, а може впливати лише на визначення розміру заборгованості перед новим кредитором у випадку проведення виконання зобов`язання попередньому кредитору або ж свідчити про прострочення кредитора. Таким чином, за відсутності факту отримання відповідачкою письмового повідомлення про відступлення права вимоги (про заміну кредитора) остання не мала жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті заборгованості на рахунки первісного позикодавця, і таке виконання є належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.

З часу ухвалення заочного рішення до дати винесення ухвали про його скасування право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним зобов`язанням перейшло від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Кампіс Фінанс», а згодом до ТОВ «Дебт Форс». Таким чином, суд першої інстанції правильно залучив ТОВ «Дебт Форс» як правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал». А стягнута з відповідачки вже після пред`явлення цього позову в порядку виконання заочного рішення суду сума коштів є належним виконанням зобов`язання первісному кредиторові та урахується в ході виконання цього судового рішення.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд приходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для задоволення позову ТОВ «Дебт Форс» про стягнення кредитної заборгованості та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору про надання споживчого кредиту та зобов`язання вчинити певні дії. Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстави для скасування правильного по суті судового рішення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2024 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова