Справа №705/885/24
2/705/1206/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2024 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

при секретарі Моросліп А.Р.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Уманської міської ради про визнання права власності на гараж в прядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на гараж в порядку спадкування, в обґрунтування зазначивши наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на гараж № НОМЕР_1 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вона, як дружина померлого, є спадкоємцем першої черги за законом, та у встановлений законом строк звернулася до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Андруха С.Д. із заявою про прийняття спадщини. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на гараж, оскільки покійним чоловіком був отриманий дозвіл на будівництво вказаного гаража, але після завершення будівництва, не було зареєстровано право власності в Уманському бюро технічної інвентаризації, про що приватний нотаріус 17.06.2020 виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Все інше майно, яке належало покійному та на що були оригінали правовстановлюючих документів, нею було переоформлено на її ім`я.

У зв`язку з виникненням ситуації при якій вона, як спадкоємець за законом, не може набути право власності на майно в порядку спадкування через нотаріальну контору, вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом, оскільки іншого шляху, крім судового, не існує.

Просить суд визнати за нею, ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , право власності в порядку спадкування за законом на гараж № НОМЕР_1 , по АДРЕСА_1 .

Від представника відповідача Уманської міської ради на адресу суду надійшов відзив, у якому просять суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наступне.

У відповідності до вимог чинного законодавства, враховуючи ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно, в тому числі на гараж, виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Також, посилаючись на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові від 30 травня 2008 року № 7, та позицію Верховного Суду викладену у справі № 372/4235/19, якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві, як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво; право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності.

Оскільки гараж, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , щодо якого позивач просить встановити право власності в порядку спадкування, після будівництва в 1984 році (дані технічного паспорту від 23.06.2023 виданого Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» Уманський відділок) не був прийнятий в експлуатацію та не було на нього зареєстроване право власності, то до складу спадщини будуть входити усі належні спадкодавцю права і обов`язки як забудовника.

Позивач ОСОБА_1 після смерті чоловіка ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно за законом, а саме на гараж, їй було відмовлено, оскільки нею не надано документів, підтверджуючих право власності спадкодавця на вказане майно.

Згідно листа Вищого спеціалізованого Суду України від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам необхідно з`ясовувати: правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне майно; чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект спорудження будинку; коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, будівлю, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема, житловий будинок, іншу споруду.

У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, споруду тощо, та недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, судами може бути визнано право забудовника на спадкове майно. При цьому, позивачем не було додано доказів, які підтверджують факт відведення земельної ділянки під забудову гаража, тому виникає питання чи не є будівництво самочинним.

Отже, оскільки гараж після будівництва не було прийнято до експлуатації, згідно інформації від 28.06.2023 КП «ЧООБТІ» станом на 01.01.2013 право власності на гараж АДРЕСА_2 власником ОСОБА_4 не було зареєстроване, то до складу спадщини позивача ОСОБА_1 , як спадкоємицю, будуть входити всі належні як забудовнику права та обов`язки щодо гаража.

Технічний паспорт на гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , було розроблено та видано Комунальним підприємством «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» 29.06.2023.

Позивачем на підтвердження права власності на спірний гараж надано суду лише розпорядження виконавчого комітету Уманської ради народних депутатів № 42 від 24 лютого 1984 року, яким вирішено надати дозвіл на будівництво гаражу ОСОБА_4 проживаючому за адресою: АДРЕСА_3 , гараж якого підлягає знесенню, в зв`язку із будівництвом міськрайпрокуратури на схилі по АДРЕСА_1 .

Рішення № 18 від 12 січня 1984 року виконавчого комітету Уманської ради народних депутатів, яким ОСОБА_4 було відведено земельну ділянку для будівництва полупідземного гаража № НОМЕР_1 , розміром № 4х6 м, на ділянці по АДРЕСА_1 , позивачем суду не було надано.

Крім того, у позовні заяві допущені неточності, а саме зазначено, що приватний нотаріус Уманського нотаріального округу Андрух С.Д. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій 17.06.2020, що не відповідає дійсності.

За вказаних обставин, позов вважають необґрунтованим та просять відмовити у його задоволенні.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та факти, викладені у позові, просила суд позов задовольнити. Пояснила, що після смерті чоловіка, як єдиний спадкоємець за законом першої черги звернулася у встановлений законом строк та отримала свідоцтва про право власності на спадкове майно, крім свідоцтва про право на спадковий гараж. Нотаріусом було винесено постанову про відмову у видачі такого свідоцтва, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на такий гараж. Гараж був побудований у 1984 році, з відповідним дозволом, але станом на той час реєстрація права власності на гараж не вимагалася. Її покійним чоловіком за життя було здійснено усі необхідні дії для належного користування гаражем, він його використовував за призначенням, але оскільки саме він є власником гаража, станом на цей час визнати право власності на гараж за чоловіком неможливо, тому вона і вимушена була звернутися до суду з цим позовом. Просить суд визнати за нею право власності на гараж в порядку спадкування після смерті її чоловіка, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд позов задовольнити. Пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік її довірительки ОСОБА_4 . Позивач, у встановлений законом термін та порядок, як спадкоємець за законом першої черги, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі їй свідоцтва про право на спадковий гараж їй було відмовлено, про що нотаріусом винесено постанову. Підставою такого рішення стала відсутність реєстрації права власності на гараж, оскільки покійним чоловіком позивача був отриманий дозвіл на будівництво вищевказаного гаража, але після завершення будівництва не було зареєстровано право власності в Уманському бюро технічної інвентаризації та не отримано свідоцтво про право власності на вищевказаний гараж. На все інше спадкове майно її довіритель отримала свідоцтва про право власності на спадкове майно, оскільки вона є єдиним спадкоємцем, після смерті свого чоловіка.

При цьому, представник позивача зазначила, що не погоджується із позицією представника відповідача щодо заперечень проти позовних вимог, оскільки відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Цим же Законом визначено, що речові права на нерухоме майно, які виникли до 01 січня 2013 року визнаються дійсними у разі, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, діючого на момент виникнення таких прав, і таким законодавством не передбачалося обов`язкова реєстрація. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовим актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», яка станом на цей час уже втратила чинність. Тобто спірний гараж на момент завершення будівництва не потребував проходження процедури прийняття його в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації, і вказане відповідає листу Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35/18/1.

У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Спірний гараж, який був побудований у 1984 році, є предметом спадкування, тому спадкоємець може заявляти вимоги щодо визнання за нею права власності на спадковий гараж, і відсутність правовстановлюючих документів на спірний гараж не може бути підставою для відмови у задоволенні позову. при цьому просить суд взяти до уваги, що Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.01.2021 у справі № 1540/3952/18, зазначено, що індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 623/214/17 та у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц. Вперше на законодавчому рівні встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», а до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт. У зв`язку із зазначеним просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтримала факти, викладені у відзиві на позовну заяву та просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірний гараж, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нього. На думку представника відповідача, у даному випадку за позивачем, як спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка, може бути визнано лише право забудовника такого гаражу. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, про введення в експлуатацію гаража та, як наслідок, реєстрація його права власності за покійним чоловіком. У відповідності до вимог чинного законодавства, якщо спадкодавець за життя не набув право власності на збудований ним гараж, то і спадкоємець не набуває права власності у порядку спадкування, до позивача переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцю. Крім того, позивачем не було надано доказів, які підтверджують факт відведення земельної ділянки під забудову гаража, тому виникає питання чи не є цей гараж самочинним, та чи не виникає у такому разі, необхідність у його знесенні. У вказаному випадку, оскільки гараж після будівництва не було прийнято до експлуатації, згідно інформації від 28.06.2023 КП ЧООБТІ станом на 01.01.2013 право власності на гараж АДРЕСА_2 власником ОСОБА_4 не було зареєстроване, тому до складу спадщини позивача ОСОБА_1 , як спадкоємця, будуть входити всі належні як забудовнику права та обов`язки щодо гаража. Позивач на підтвердження позовних вимог надала лише розпорядження виконавчого комітету Уманської ради народних депутатів № 42 від 24.021984, згідно пункту 1.2 якого вирішено надати дозвіл на будівництво гаражу ОСОБА_4 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_3 , гараж якого підлягає знесенню, у зв`язку із будівництвом прокуратури на схилі. Крім того, рішення № 18 від 12.01.1984 виконавчого комітету Уманської ради народних депутатів, яким ОСОБА_4 було відведено земельну ділянку для будівництва полупідземного гаража № НОМЕР_1 , розміром 4 на 6 метрів, на ділянці по АДРЕСА_4 , позивачем не було надано. У зв`язку із зазначеним, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, повно та всесторонньо вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ч. ч. 1 та 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, згідно якого шлюб було зареєстровано 19 серпня 1961 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 57.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), чоловік позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис про смерть № 476.

Відповідно до розпорядження виконавчого комітету Уманської ради народних депутатів від 24.02.1984 № 42 «Про надання дозволу на будівництво гаражів для автомобілів, що належать громадянам міста» дозволено будівництво напівпідземних гаражів на земельних ділянках, виділених для цього рішенням міськвиконкому № 18 від 12 січня 1984 року громадянам: «… 1.2. ОСОБА_4 , що проживає по АДРЕСА_3 , гараж якого підлягає знесенню, в зв`язку із будівництвом будівлі міськрайпрокуратури на схилі по вул. Чапаєва. …».

На ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за № 142, направлено листа, про те, що розпорядженням міськвиконкому № 42-р від 24.02.1984 року, у зв`язку із знесенням його гаража по АДРЕСА_5 , у зв`язку із будівництвом приміщення міськрайпрокуратури, ОСОБА_4 дозволено будівництво напівпідземного гаража № НОМЕР_1 , рівноцінного розмірі 4х6 метрів, на ділянці по АДРЕСА_1 , відведеній рішенням міськвиконкому № 18 від 12.01.1984.

Згідно технічного паспорту, складеного 29 червня 2023 року КП «ЧООБТІ» на гараж, який є самостійним об`єктом нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , гараж № НОМЕР_1 , наявний схематичний план гаража, його експлікація та технічна характеристика з зазначенням року спорудження 1984.

Постановою приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області, ОСОБА_5 , від 31.08.2023, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо гаража АДРЕСА_2 , у зв`язку з неподачею ОСОБА_1 необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, відсутністю інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо майна на яке заявник просить видати свідоцтво про право на спадщину.

Вказаною постановою нотаріусом встановлено, що 31 серпня 2023 року до нього звернулася ОСОБА_1 , з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом щодо гаража № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , який за її твердженням, належав на праві власності її чоловіку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спадкова справа заведена ним, ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області, 18 серпня 2022 року за № 9/2022 (номер в Спадковому реєстрі 69592947) за заявою ОСОБА_1 . У спадковій справі подані заяви сина спадкодавця ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та дочки спадкодавця ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про відмову від прийняття спадщини.

Згідно інформаційної довідки Уманського відділку КП «ЧООБТІ» від 28.06.2023 за № 1327о, станом на 01.01.2013 в Уманському відділку КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» право власності на гараж АДРЕСА_2 не зареєстровано.

Згідно інформації на запит суду від 12.04.2024 ОСОБА_5 , приватний нотаріус Уманського районного нотаріального округу, повідомляє про те, що ним, на підставі заяви ОСОБА_1 , заведено спадкову справу № 9/2022 (номер у спадковому реєстрі 69592947) після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 . Крім ОСОБА_1 , спадкоємцями 1 черги за законом є: син спадкодавця ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо яких спадкодавець залишив заповіт посвідчений 24 січня 2014 року в Уманській міській державній нотаріальній конторі, Черкаської області, за реєстровим № 3-62, але які відмовилися від прийняття спадщини з усіх підстав, як за законом, так і за заповітом. 05 травня 2023 року ОСОБА_1 , за її заявою, було видано три свідоцтва про право на спадщину за законом, за реєстровими номерами 111, 134, 135, щодо майна на яке були подані усі необхідні документи. 31 серпня 2023 року, у зв`язку із зверненням ОСОБА_1 з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом щодо гаража № НОМЕР_1 , по АДРЕСА_1 , який за її ствердженням належав її покійному чоловікові ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_4 , та враховуючи, що нотаріусом за його запитом була отримана «Інформація про зареєстровані права власності, станом до 01.01.2013» за № 1327о, видана 28.06.2023 Уманським відділком КП ЧООБТІ, згідно якої прав власності щодо вказаного гаража, станом на 01.01.2013 не зареєстровано, а також згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав № 244814232, отриманої нотаріусом 31 серпня 2023 року, у вказаному реєстрі відомості щодо зареєстрованих речових прав на гараж АДРЕСА_2 відсутні, у зв`язку з цим нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вказаним документом спадкову справу закрито.

За приписами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції України та Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За загальним правилом, визначеним в Главах 87, 89 ЦК України, здійснення права на спадкування та оформлення спадкоємців в спадкових правах здійснюється через нотаріуса і лише у тих випадках, коли об`єктивно неможливо спадкоємцеві оформитись в спадкових правах через нотаріуса, суд вправі визнати за таким спадкоємцем право власності на майно в порядку спадкування.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Враховуючи, що ОСОБА_4 за життя розпорядився належним йому майном, склавіши заповіт на ім`я дітей, однак останні відмовилися від прийняття спадщини як за заповітом так і за законом, тому спадкування здійснюється за законом.

Згідно положень ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до приписів ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Нормою ч. 1 ст. 1278 ЦК України передбачено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Судом було встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 . У визначені законом терміни позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, спадкова справа була відкрита та на частину спадкового майна позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, але, у зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи на частину спадкового майна, а саме на гараж, відсутні та вказаний об`єкт не був зареєстрований за життя спадкодавця у передбаченому чинним законодавством порядку, позивач позбавлений можливості реалізувати свої майнові права, як спадкоємця, який прийняв спадщину.

При цьому, право на будівництво спадкового гаража спадкодавець отримав, згідно розпорядження виконавчого комітету Уманської міської ради народних депутатів у 1984 році, у зв`язку з тим, що належний йому гараж підлягав знесенню, так як здійснювалося будівництво приміщення прокуратури у м. Умані, Черкаської області.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». (втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 623/214/17.

З технічної документації (технічний паспорт від 29.06.2023) вбачається, що площа гаража відповідає розпорядженню виконавчого комітету Уманської ради народних депутатів від 24.02.1984 № 42 на підставі якого спадкодавцю було надано дозвіл на будівництво такого гаража, та вказаний об`єкт нерухомості був споруджений у 1984 році.

За таких обставин гараж № НОМЕР_1 розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що був збудований за життя ОСОБА_4 у відповідності до наданого місцевим органом влади дозволу та належний останньому, не є об`єктом нерухомого майна, що підлягає проходженню процедури прийняття в експлуатацію та не вважається самочинним будівництвом в розумінні ст. ст. 316, 317, 376 ЦК України, оскільки факт існування даного об`єкта нерухомого майна засвідчений відповідним технічним паспортом.

Таким чином, спадкодавець ОСОБА_4 за життя мав всі права на вищевказаний гараж, тому ці права та обов`язки не припинились після його смерті та входять до спадкової маси.

Приватний нотаріус, приймаючи постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.08.2023 також виходив з того, що згідно інформаційних довідок із відповідних Державних реєстрів відсутня інформація про реєстрацію права власності на такий гараж.

Відповідно до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012р. за № 295/5 - видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна; якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, Витяг з Реєстру прав власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Судом не приймаються до уваги заперечення представника відповідача проти позовних вимог оскільки вони зводяться лише до формальної незгоди з обставинами, на які посилається позивач та які не спростовані будь-якими належними та допустимими доказами.

Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наданих позивачем доказів, позиції сторін у справі та встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на гараж АДРЕСА_2 . Таке визнання не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб і може бути прийняте, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 1216, 1217, 1218, 1223, 1261, 1297 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Уманської міської ради про визнання права власності на гараж в прядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) право власності в порядку спадкування за законом на гараж АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 02.09.2024.

Суддя: Р. В. Піньковський