Єдиний унікальний номер судової справи: 489/1062/24 Головуючий у 1 інстанції: Кокорєв В.В.
Провадження № 22-ц/812/1163/24 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

14 жовтня 2024 року м. Миколаїв справа № 489/1062/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання- Андрієнко Л,Д.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданої її представником адвокатом Желдаковим Ярославом Ігоровичем, на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2024 року, ухвалене у складі головуючого судді Кокорєва В.В., за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Миколаївкомунтранс» (далі КП «Миколаївкомунтранс») про розірвання типового індивідуального договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами, -

встановив:

14 лютого 2024 року ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Желдакова Я.І., звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала наступним.

На підставі Договору про надання послуг з вивезення побутових відходів № 5163 від 01 червня 2012 року з КП «Миколаївкомунтранс» вона є споживачем послуг з вивезення побутових відходів за зареєстрованою адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2023 року у справі № 489/3575/23 з ОСОБА_2 на користь КП «Миколаївкомунтранс» було стягнуто заборгованість за надані послуги з вивезення побутових відходів за період з 01 червня 2012 року по 31 січня 2022 року у розмірі 4602,82 грн.

20 листопада 2023 року ОСОБА_2 на користь КП «Миколаївкомунтранс» сплатила борг на підставі рішення суду у повному обсязі.

26 грудня 2023 року представник позивача - адвокат Крутоголова О.О. в інтересах ОСОБА_2 звернулась до КП «Миколаївкомунтранс» із заявою про розірвання Договору про надання послуг з вивезення побутових відходів № 5163 від 01 червня 2012 року.

В обґрунтування заяви зазначила, що з 05 травня 2022 року ОСОБА_2 взята на облік як внутрішньо переміщена особа та проживає в м. Києві, що підтверджується відповідною довідкою.

У зв`язку з тим, що наразі ОСОБА_2 не користується послугами КП «Миколаївкомунтранс», не є споживачем послуг з вивезення побутових відходів за адресою: АДРЕСА_1 , існує потреба в розірванні Договору про надання послуг з вивезення побутових відходів № 5163 від 01 червня 2012 року.

Щодо інших осіб, зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеною особою, яка з 25 квітня 2022 року проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідною довідкою; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є внутрішньо переміщеною особою, який з 25 квітня 2022 року проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідною довідкою; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає в Угорщині, що підтверджується копією трудового договору.

Позивач зазначала, що листом № 15 від 03 січня 2024 року КП «Миколаївкомунтранс» відмовило у розірванні договору, оскільки послуга, що надається підприємством, не є тією комунальною послугою де є технічна можливість припинення надання послуги конкретному домоволодінню і достеменно знати, що споживач не користується послугою, у зв`язку з особливістю послуги, яку надає КП «Миколаївкомунтранс», що полягає в нарахуванні плати за надання послуг з поводження з побутовими відходами відповідно до норм, затверджених рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 766 від 25 серпня 2021 року, а не відповідно до показників лічильника, тому, технічно припинити надання послуги з поводження з побутовими відходами по АДРЕСА_1 , саме споживачу ОСОБА_2 не є можливим.

Крім того, у вказаному листі зазначено, що бажане споживачем припинення надання послуг не є перешкодою для нього у користуванні послугами шляхом викидання побутових відходів в контейнер для збору твердих побутових відходів, що поруч розташований з пров. Фестивальний в м. Миколаєві, без оплати за надані послуги.

Позивач не погоджується з відмовою у розірванні Типового індивідуального договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами (управління побутовими відходами), укладеного між КП «Миколаївкомунтранс» та ОСОБА_2 , вважає таку відмову незаконною та такою, що суперечить інтересам позивача і чинному законодавству України.

На веб-сайті Миколаївської міської ради представник позивача ознайомився з Типовим індивідуальним договором про надання послуг з поводження з побутовими відходами від 29 грудня 2021 року.

Даний договір розпочав свою дію 01 лютого 2022 року та надалі був продовжений спочатку до 01 лютого 2023 року та надалі до 01 лютого 2024 року. В межах встановленого строку (за 30 днів до закінчення строку договору) позивач через свого представника 26 грудня 2023 року звернувся до КП «Миколаївкомунтранс» з заявою про розірвання Договору, як це передбачено п. 30 Типового індивідуального договору, але отримав необґрунтовану відмову.

Посилаючись на викладене, позивача просила розірвати Типовий індивідуальний договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами, який укладений між КП «Миколаївкомунтранс» та ОСОБА_2 та стягнути з відповідача судові витрати.

У відзиві на позов відповідач КП «Миколаївкомунтранс», заперечуючи проти позову, зазначав, що чинним законодавством встановлено обов`язок утворювачів побутових відходів, зокрема, фізичних осіб, укласти договір з виконавцем послуги з управління побутовими відходами та вносити в установленому порядку плату за послугу з управління побутовими відходами. Технічне припинення надання КП «Миколаївкомунтранс» послуг позивачу ОСОБА_2 та членам її сім`ї є неможливим з технічних причин, а відтак і одностороння відмова від Типового індивідуального договору також є неможливою в силу законодавства. Натомість, якщо споживач не проживає в житловому приміщенні та не користується комунальною послугою, законодавець для таких випадків передбачив здійснення процедури перерахунку за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. З приводу здійснення перерахунку за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, ОСОБА_2 до КП «Миколаївкомунтранс» не зверталась, а звернулась через свого представника з проханням розірвати Типовий індивідуальний договір.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2024 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відсутність ОСОБА_2 в м. Миколаєві, тимчасове не проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 , не є підставою для розірвання Типового індивідуального договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами від 29 грудня 2021 року укладеного між ОСОБА_2 та КП «Миколаївкомунтранс». В разі тимчасової відсутності ОСОБА_2 понад 30 календарних днів в будинку АДРЕСА_1 , вона має право звернутися до КП «Миколаївкомунтранс» для зменшення розміру плати за надані послуги з поводження з побутовими відходами за період її тимчасової відсутності, за умови документального підтвердження такої відсутності.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Желдакова Я.І. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої безпідставно послався на постанову Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17 (провадження № 61-33084сво18), оскільки предметом розгляду цієї справи є не факт укладання договору, а факт розірвання вже укладеного договору.

Судом першої інстанції було проігноровано той факт, що умовами укладеного Типового індивідуального договору передбачена можливість його розірвання, в тому числі в односторонньому порядку на вимогу однієї із сторін. Позивач звертаючись з заявою про розірвання Типового індивідуального договору 26 грудня 2023 року виконав вимоги укладеного договору, а саме звернувся за 30 днів до закінчення строку дії цього договору з заявою, яка виражала намір позивача відмовитись від договору, а отже, Типовий індивідуальний договір не був пролонгований на наступний рік до 01 лютого 2025 року.

Судом першої інстанції залишено поза увагою та не досліджено той факт, що позивач, як споживач послуг не користується ними, що було документально підтверджено її відсутністю за зареєстрованою адресою.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на аналогічні з відзивом на позовну заяву обставини, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно є законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що на підставі Типового індивідуального договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами від 29 грудня 2021 року ОСОБА_2 є споживачем послуг з вивезення побутових відходів за зареєстрованою адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки від 05 травня 2022 року №3005- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є: АДРЕСА_3 , фактичним місцем проживання / перебування ОСОБА_2 є: АДРЕСА_4 .

26 грудня 2023 року адвокат Крутоголова О.О. звернулася із заявою в інтересах ОСОБА_2 до КП «Миколаївкомунтранс» про розірвання договору про надання послуг з вивезення побутових відходів №5163 від 01 червня 2012 року, укладений між КП «Миколаївкомунтранс» та ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви зазначено, що з 05 травня 2022 року ОСОБА_2 взята на облік як внутрішньо переміщена особа та проживає в м. Києві. У зв`язку з тим, що наразі ОСОБА_2 не користується послугами КП «Миколаївкомунтранс», не є споживачем послуг з вивезення побутових відходів у м. Миколаєві, існує потреба в розірванні договору про надання послуг з вивезення побутових відходів №5163 від 01 грудня 2012 року, укладеного між КП «Миколаївкомунтранс» та ОСОБА_2 .

Листом КП «Миколаївкомунтранс» №15 від 03 січня 2024 року повідомлено, що відповідно до законодавства України, починаючи з 01 лютого 2022 року на споживачів послуги з поводження з побутовими відходами (управління побутовими відходами) розповсюджується дія Типового індивідуального договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами (управління побутовими відходами), що є публічним договором. Послуга, що надається КП «Миколаївкомунтранс», не є тією комунальною послугою де є технічна можливість припинення надання послуги конкретному домоволодінню і достеменно знати, що споживач не користується послугою, у зв`язку з особливістю послуги, яку надає КП «Миколаївкомунтранс», що полягає в нарахуванні плати за надання послуг з поводження з побутовими відходами відповідно до норм, затверджених рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 766 від 25 серпня 2021 року, а не відповідно до показників лічильника. Тому, технічно припинити надання послуги з поводженням з побутовими відходами по пров. Фестивальному в м. Миколаєві, саме споживачу ОСОБА_2 не є можливим. Також, неможливим є відслідковування КП «Миколаївкомунтранс» побутових відходів саме цього споживача та їх ідентифікації для підтвердження факту не надання йому послуг. Оскільки, бажане споживачем припинення надання послуг не є перешкодою для нього у користуванні послугами шляхом викидання побутових відходів в контейнер для збору твердих побутових відходів, що поруч розташований з пров. Фестивальний в м. Миколаєві, без оплати за надані послуги. КП «Миколаївкомунтранс» у випадку документального підтвердження періоду відсутності споживачів за адресою: м. Миколаїв, пров. Фестивальний, 20, здійснить перерахунок плати за надання послуг з поводження з побутовими відходами (управління побутовими відходами).

З листа КП «Миколаївкомунтранс» №148 від 31 січня 2024 року слідує, що КП «Миколаївкомунтранс» надає послуги з поводження з побутовими відходами (управління побутовими відходами) споживачу ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Типового індивідуального договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами, що є договором приєднання. Типовий індивідуальний договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами, який з 01 лютого 2022 року діє як публічний на підставі законодавства України, розміщений в загальному доступі споживачів на сайті Миколаївської міської ради.

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав (номер інформаційної довідки 373213182 від 08 квітня 2024 року) ОСОБА_2 є співвласником (1/2 частки) будинку АДРЕСА_1 .

Загальні підстави для зміни чи розірвання усіх видів договорів регулюються положеннями статтями 651, 652 ЦК України.

Так, в силу статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Відповідно до статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Інші підстави для розірвання договору передбачені також спеціальними нормами закону.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що між позивачем та відповідачем склалися зобов`язальні правовідносини щодо надання житлово-комунальних послуг.

За положеннями частини першої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Питання надання послуг з вивезення побутових відходів регулюються спеціальним законодавством, а саме, Житловим кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про управління відходами».

Приписами пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до вимог пунктів 1, 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Нормою частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з приписами частин першої, третьої, четвертої статті 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані укласти договір про поводження з побутовими відходами з особою, визначеною у встановленому законодавством порядку. Критеріями якості надання послуг з управління побутовими відходами є дотримання графіка збирання та перевезення побутових відходів, дотримання правил надання послуг з управління побутовими відходами та інших вимог законодавства. Послуга з управління побутовими відходами надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, Законом України «Про управління відходами» та вимогами правил надання послуг з управління побутовими відходами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини другої статті 15 Закону України «Про управління відходами» громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані дотримуватися вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері управління відходами, запобігати забрудненню відходами навколишнього природного середовища.

Відповідно до пункту 1 частини другої та частини третьої статті 31 Закону України «Про управління відходами» утворювачі побутових відходів зобов`язані укладати договори з виконавцем послуги з управління побутовими відходами та вносити у встановленому порядку плату за послугу з управління побутовими відходами

Утворювачі побутових відходів мають права та обов`язки споживачів житлово-комунальних послуг, передбачені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Пунктом 13 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право, зокрема розірвати договір про надання комунальної послуги, попередивши про це виконавця відповідної комунальної послуги не менш як за два місяці до дати розірвання договору, за умови допуску виконавця для здійснення технічного припинення надання відповідної послуги. Це право не поширюється на договір про постачання теплової енергії, укладений зі споживачами у багатоквартирному будинку, крім випадку розірвання такого договору колективним споживачем.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобов`язання, відповідно до частини першої статті 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підставі статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтовуючи позовні вимоги про розірвання договору позивач, відповідно до статті 81 ЦПК України, повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про розірвання договору, позивач ОСОБА_2 посилалася на те, що вона з 05 травня 2022 року взята на облік як внутрішньо переміщена особа та проживає в м. Києві та наразі не користується послугами КП «Миколаївкомунтранс», не є споживачем послуг з вивезення побутових відходів у м. Миколаєві, тому існує потреба в розірванні договору, укладеного між КП «Миколаївкомунтранс» та ОСОБА_2 .

Слід зазначити, що згідно з п. 31 Типового індивідуального договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами від 29 грудня 2021 року дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його укладено, якщо одна із сторін повідомила про відмову від договору відповідно до п.30 цього договору; смерті фізичної особи - споживача (виконавця); прийняття рішення про ліквідацію юридичної особи - споживача (виконавця) або визнання його банкрутом.

Дія договору припиняється шляхом розірвання за: взаємною згодою сторін; односторонньої відмови від договору; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору іншою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до положень пункту 30 цього договору якщо за 30 днів до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

Відповідно до частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Суд першої інстанції правильно врахував, що поняття «власність зобов`язує» покладає на власника (співвласника) обов`язок нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна.

ОСОБА_2 є співвласником (1/2 частки) будинку АДРЕСА_1 , тому зобов`язана нести всі витрати, пов`язані з утриманням належної їй частки будинку, зокрема сплачувати за послуги з поводження з побутовими відходами відповідно до Типового індивідуального договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами від 29 грудня 2021 року.

Типовий індивідуальний договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами від 29 грудня 2021 року є обов`язковим для ОСОБА_2 , як для співвласника будинку АДРЕСА_1 .

Тому виходячи з презумпції обов`язку споживача укладати договори з виконавцем послуги з управління побутовими відходами та вносити у встановленому порядку плату за послугу з управління побутовими відходами, невикористання комунальних послуг за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні споживача, не є достатньою підставою для розірвання Типового індивідуального договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами від 29 грудня 2021 року, що вірно констатував суд першої інстанції.

Отже позивач не навів достатніх підстав для розірвання договору.

Оскільки підставою для розірвання договору позивач зазначає лише свою тимчасову відсутність в житловому приміщенні та, у зв`язку з тим, невикористання послуг КП «Миколаївкомунтранс», то відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_2 .

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що пунктом 6 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Аналогічні положення передбачені умовами пункту 10 Типового індивідуального договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами від 29 грудня 2021 року.

У даній справі, наведене свідчить про право позивача на неоплату вартості комунальних послуг у разі їх невикористання за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договору про надання комунальних послуг, а не наявність підстав для розірвання договору.

Доводи апеляційної скарги на умови договору щодо вчасного, до закінчення договору, звернення позивача до відповідача із заявою про його розірвання з вищевикладених підстав, колегія суддів відхиляє, оскільки, з огляду на висновки суду, саме по собі таке звернення не є достатньою і безумовною підставою для розірвання Типового індивідуального договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами від 29 грудня 2021 року.

Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17 (провадження № 61-33084сво18) не вплинуло на правильність остаточних висновків.

Отже доводи апеляційної скарги не місять підстав для скасування вірного по суті рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим на підставі статті 375 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції- без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником адвокатом Желдаковим Ярославом Ігоровичем, залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, в порядку і випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2024 року.