Провадження №: 2/755/8954/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" листопада 2024 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гончарук В.П., за участі секретаря судового засідання Гриценко О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 755/16897/24 за позовом заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову по справі 755/16897/24 шляхом заборони відчуження майна, власником якого є ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме квартири з загальною площею 37.8 кв. м за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 101 за адресою АДРЕСА_1 в межах суми 413 979,20 гривень, про що винести відповідну ухвалу.

Вимоги заяви обгрунтовані тим, що 06.06.2024 року в м. Києві, по вул. Визволителів, відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 (Відповідач по справі) та транспортного засобу «Шкода» д.н.з. НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (Позивач по справі). Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва №755/10291/24 від 08.08.2024 року, Відповідача ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. З моменту дорожньо-транспортної пригоди минуло майже пів року, проте Відповідач досі не відшкодував Позивачу матеріальний збиток. Як зазначалось в позовній заяві 26.08.2024 року адвокатом Ковалевською Д.С. направлено засобами поштового зв`язку досудову вимогу на ім`я Відповідача з трек номером 697. Відповідач особсито отримав листа 11.09.2024 року, проте вказана вимога залишилась проігнорованою Відповідачем.

Отже, з урахуванням підстав та змісту позову, вбачаючи що між сторонами є спір, а мирне вирішення спору проігноровано, вбачаючи що з моменту пригоди промайнуло досталь часу, а Позивач досі не відновив своє порушене право, а лише зазнає витрати через дії Відповідача на правову допомогу та неможливість користуватися власним майном, вбачаючи, що заборона на відчуження квартири, не є позбавленням Відповідача права власності, не створить перешкод у користуванні своїм майном та є тимчасовим заходом впливу з метою недопущення ускладнення виконання рішення, вбачаючи особу Відповідача та його поведінку спрямовану на ігнорування виконання власнх зобов`язань, що створює обгрунтоване уявлення про намагання Відповідача за час затягування розгляду справи відчужити все майно з метою уникнення виконання рішення по справі в майбутньому.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

В судове засідання сторони не викликались.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Звертаючись з вказаною заявою до суду заявник вказує, що позивач звернулась до суду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Як вказує позивач, що предметом спору по даній справі є відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в наслідок ДТП.

Судом встановлено, що відповідачу на праві власності належить квартира з загальною площею 37.8 кв. м за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 101 за адресою АДРЕСА_1 що підтверджується Випискою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04 листопада 2024 року за № 402208705.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1-10 ч. 1, ч. 2 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Згідно п. 6 зазначеної Постанови, особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (постанови Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 361/3399/20, від 14 січня 2021 року провадження № 61-16635св20, від 11 листопада 2020 року у справі № 932/14900/19, від 04 червня 2020 року у № 200/12227/17).

Враховуючи наявність спору між сторонами, обсяг позовних вимог, враховуючи вимоги співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами, суд приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, застосування даного заходу забезпечення на майно забезпечить неможливість його відчуження/обтяження, що сприятиме можливості розгляду справи у розумні строки, та у разі задоволення або часткового задоволення позову забезпечить можливість виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача, оскільки за умови зміни власника або застосування обтяження відповідне утруднить виконання рішення суду та породить необхідність подальших звернень позивача до суду за захистом своїх прав, отже в такому випадку захист порушених прав не буде ефективним (у разі якщо судом буде встановлено порушення прав позивача та необхідність їх захисту).

З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе задовольнити частково дану заяву про забезпечення позову до розгляду даної справи по суті та набрання чинності судовим рішенням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153, 157ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на все майно, власником якого є відповідач ОСОБА_3 в межах суми позовних вимог, яка становлять 413 979,20 грн.

В решті заявлених вимог відмовити.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Копію ухвали суду для виконання направити до відповідних компетентних органів.

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження..

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали (враховуючи положення п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасники справи:

Стягувач:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 );

Боржник:

ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: невідомий, адреса: АДРЕСА_3 );

Суддя: