КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/1561/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т.І.

при секретарі Усковій Я. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 травня 2014 року в складі судді Вернидубова Я. І.,

встановив:

03.12.2013 Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 07.02.2007 між ОСОБА_1 (позичальник) та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», процесуальним правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», укладено кредитний договір №CL-001/098/2007.

За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 29 393,00 доларів США за сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 11,49 % річних, строком до 07 лютого 2013 року.

Кредитні кошти надавались банком на підставі кредитної заявки позичальника від 07.02.2007 шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника.

На підставі договору поруки № SR-001/098/2007 від 07 лютого 2007 року, укладеного між банком та ОСОБА_2 , останній поручився за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

Позивач зазначав, що взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 02 грудня 2013 року утворилася заборгованість за кредитним договором у сумі 13 961,85 доларів США, що еквівалентно 111 597,07 грн за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку та 407 329,27 грн, що складається з:

- залишку заборгованості за кредитом у розмірі 13 063,40 доларів США, що еквівалентно 104 415,76 грн за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості;

- суми несплачених відсотків за користування кредитом у розмірі 898,45 доларів США, що еквівалентно 7 181,31 грн за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості;

- пені за прострочення виконання зобов`язання за період з 02.12.2012 по 02.12.2013 у розмірі 407 329,27 грн, яку позивач і просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

Також, 15 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ «ОТП Банк», процесуальним правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», укладено договір №001/21407/07 про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних).

Згідно з договором, а також на підставі заяви на кредитну картку від 15.11.2007, банк відкрив картковий рахунок і видав платіжну картку Visa Classic із встановленим кредитним лімітом у розмірі 1 000 грн.

Станом на 02.12.2013 заборгованість ОСОБА_2 за вказаним договором складає 1 351,58 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28 травня 2014 року вказаний позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №CL-001/098/2007 від 07.02.2007 у розмірі 223 194,14 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за договором №001/21407/07 про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних) від 15.11.2007 у розмірі 1 351,58 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 1 115,97 грн.

Стягнуто ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 1 129,49 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 травня 2020 року замінено вибулого стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 192, 193 т.1).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 вересня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 травня 2014 року залишено без задоволення.

19.10.2023 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 травня 2014 року. В задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Свої доводи мотивує тим, що справу було розглянуто судом за її відсутності. При цьому вона не була повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи, що у відповідності до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Вердикт Капітал" просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Свої доводи мотивує тим, що матеріалами справи підтверджено надіслання поштових відправлень, що дає підстави вважати, що відповідачі були достовірно обізнані про розгляд справи в суді.

Не отримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону надсилав копії судових рішень за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням відповідачем, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на оскарження рішення суду, оскільки зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою відповідача щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі №910/9836/18.

Навмисне ігнорування кореспонденції суду в жодному випадку не може бути розцінене як неналежне повідомлення боржника про розгляд справи.

Вважає, що відповідачі були достовірно обізнані про розгляд справи в суді. Апелянт нівелює інститут заочного розгляду справи та зловживає своїми процесуальними правами, що в свою чергу є неприпустимим, порушує принцип ефективності судової системи та обов`язковості судових рішень.

У письмових поясненнях від 16.11.2023 ОСОБА_2 зазначив, що оскаржуване судове рішення було прийнято без його участі, без повного дослідження матеріалів справи, що потягло накладення на нього та ОСОБА_1 боргового тягаря, про існування якого вони дізналися лише в серпні 2023 року при відкритті виконавчого провадження.

16.11.2023 ОСОБА_1 надала додаткові пояснення, в яких зазначила, що суд першої інстанції ухвалив рішення про стягнення суми боргу без дослідження первинних бухгалтерських документів, що унеможливлює встановити, яким чином банк спрямовував погашення оплачених нею коштів в погашення заборгованості.

Розрахунок заборгованості по пені свідчить про те, що банк продовжував нараховувати пеню згідно кредитного договору після направлення досудової вимоги від 10.07.2013, що є протиправним.

Також вважає, що вимога до поручителя заявлена після припинення поруки.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник - адвокат Титаренко Н. Б. апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Представник ТОВ «Вердикт Капітал» - адвокат Змієвська Т. П. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, заочне рішення суду першої інстанції без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній та додатково наданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи заочне рішення про задоволення позову в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № СL-001/098/2007 в розмірі 223 194,14 грн, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту із нарахованими на нього відсотками, унаслідок чого виникла заборгованість. З огляду на те, що розмір пені значно перевищує розмір основного зобов`язання, з урахуванням принципів розумності та справедливості суд зменшив розмір пені до розміру суми непогашеного кредиту.

Апеляційний суд не погоджується з рішенням суду першої інстанції у вказаній частині з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України в редакції, що діяла станом на час розгляду справи судом першої інстанції, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України в редакції, що діяла станом на час розгляду справи судом першої інстанції, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручили, повертається до суду (частина 1, 2 статті 76 ЦПК України в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції).

Матеріали справи не містять доказів того, до суд першої інстанції дотримався цих процесуальних вимог закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За таких підстав рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 07 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», укладений кредитний договір № СL-001/098/2007, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 29 393,00 дол. США зі строком повернення до 07 лютого 2013 року, зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 11,49% річних.

Відповідно до п.1. 4.1.5 цього договору сторони підтвердили, що у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань встановлених будь-яким з п.п.2.3.7, 2.3.8, 2.3.8.1 цього Договору фіксована процентна ставка підвищується на 4% рчних за кожні 12 місяців невиконання чи неналежного виконання будь-якого з п.п. .2.3.7, 2.3.8, 2.3.8.1, 2.3.10 цього Договору.

За порушення прийнятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим Договором строки, позичальник зобов`язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору ( п. 3.1.1 договору).

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 07 лютого 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки № SR-001/098/2007, згідно з яким поручитель прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 її боргового зобов`язання перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № СL-001/098/2007 та договором поруки № SR-001/098/2007.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 травня 2020 року замінено вибулого стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал».

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Неустойка за своєю правовою природою володіє акцесорним характером і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт отримання кредитних коштів у визначеному договором розмірі відповідачем не заперечується.

Судом встановлено, що позичальник, як і поручитель, належним чином зобов`язання за кредитним договором і договором поруки не виконували.

Як вбачається з наданого суду розрахунку заборгованості, заборгованість позичальника за кредитом станом на 02.12.2013 складала 13 063,40 доларів США, по процентам, які нараховані за період з 08.06.2010 по 10.12.2010, тобто в межах періоду кредитування, - 898, 45 доларів США.

Наданий представником ОСОБА_1 на спростування вказаного розрахунку власний розрахунок заборгованості , згідно якого загальний розмір заборгованості станом на момент звернення до суду міг становити 5 353,37 доларів США, є необґрунтованим, оскільки не враховує суми нарахованих та не сплачених відсотків, а всі здійснені платежі зараховано в рахунок погашення основного зобов`язання, що не відповідає вимогам п. 1.5.1.3 кредитного договору щодо направлення коштів на погашення боргових зобов`язань в порядку черговості, зокрема, в першу чергу на: прострочені проценти за користування кредитом; проценти, нараховані на прострочену до повернення суму кредиту; прострочену до повернення суму кредиту тощо.

Відповідно до наданого відповідачем Висновку експерта за результатами проведення економічної експертизи, складений судовим експертом Київської незалежної експертної установи Величко Ю.Г. 28.09.2023:

в межах наявних документів розмір заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором №СL-001/098/2007 від 07.02.2007, визначений в розрахунку банку станом на 02.12.2013, документально не підтверджується;

в межах наявних документів, операція з безготівкового надання кредитних коштів за кредитним договором №СL-001/098/2007 від 07.02.2007 шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника ( згідно з п. 1. 7. 2 ч.2 кредитного договору) , у зв`язку з відсутністю первинних документів ( меморіальних ордерів) та регістрів бухгалтерського обліку (виписок по рахункам № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ) документально не підтверджується. В межах наявних матеріалів справи, під час укладення кредитного договору №СL-001/098/2007 від 07.02.2007 не встановлено виконання Банком вимоги п. 2 та п. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо викладення в його змісті інформації про умови кредитування, в т. ч. : орієнтовну сукупну вартість кредиту ( перелік усіх витрат за кредитним договором) та детального розпису загальної вартості кредиту для споживача;

в результаті проведеного дослідження в частині арифметичних розрахунків, виходячи з наданих на експертизу документів та керуючись умовами на момент укладення кредитного договору №СL-001/098/2007 від 07.02.2007, встановлена сукупна вартість кредиту ( у процентному значенні та у грошовому виразі) складає: у процентному значенні -16,76% у грошовому виразі - 13 040,77 доларів США.

Вказаний висновок експерта не є належним доказом на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості з огляду на таке.

Факт отримання грошових коштів за кредитним договором відповідачем не заперечується та підтверджується заявою на видачу готівки №45 від 07.02.2007, в якій відображено видачу готівки з рахунку № НОМЕР_2 в сумі 29 393 доларів США.

При цьому не надання відповідачем експерту первинних документів, що підтверджують надання кредитних коштів з позичкового рахунку № НОМЕР_1 на поточний рахунок № НОМЕР_3 , а також регістрів бухгалтерського обліку банку, що відображають операцію з безготівкового надання кредитних коштів (перерахування з позичкового рахунку на безготівковий), не може слугувати підставою для висновку про недоведеність обставини видачі відповідачу кредитних коштів.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції відповідач заперечувала проти приєднання до матеріалів справи копії меморіального ордеру №122557541 від 07.02.2007 та копії виписки по рахунку за кредитним договором, як і заперечувала проти призначення в справі експертизи з урахуванням вказаних документів.

З наданого позивачем суду першої інстанції розрахунку заборгованості вбачається, що остання розрахована відповідно до відсоткової ставки, яка була передбачена умовами укладеного кредитного договору.

Доказів того, що розрахунок заборгованості не враховує всіх здійснених відповідачем платежів в рахунок її погашення суду не надано.

За таких підстав колегія суддів дійшла висновку про доведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентам, які були нараховані в межах строку кредитування.

Щодо позовних вимог про стягнення пені, яка нарахована за період з 02.12.2012 по 02.12.2013 за кредитним договором колегія суддів виходить з наступного.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 (провадження № 14-318цс18), викладено правові висновки про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких підстав пеня підлягає стягненню за період з 02.12.2012 по 07.02.2013 ( 68 днів) в розмірі 75 881,38 грн, виходячи з суми простроченого тіла кредиту - 13 063,40 доларів США та курсу НБУ на 02.12.2013 (7,993 грн).

Щодо підстав для солідарного стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 .

При зверненні банку до суду з позовом до позичальника та поручителя для правильного вирішення справи по суті, суд зобов`язаний перевірити чи не припинилася порука.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Аналіз наведеної вище норми та статей 251, 252 ЦК України дає підстави для висновку, що порука - це строкове зобов`язання, строк поруки відноситься до преклюзивних строків, а тому його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Договором поруки № SR-001/098/2007, укладеним 07 лютого 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , не встановлено строк, після настання якого порука припиняється, а тому в цьому випадку підлягають застосуванню положення частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до якої порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимогу до поручителя.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Строк виконання основного зобов`язання закінчився 07 лютого 2013 року, отже саме з цієї дати та протягом шести місяців у позивача існувало право пред`явити вимогу до поручителя.

З позовом до відповідачів про стягнення заборгованості позивач звернувся 03.12.2013, тобто поза межами строку дії поруки.

З огляду на викладене, правові підстави для солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором №СL-001/098/2007 від 07.02.2007 з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 відсутні.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 травня 2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № CL-001/098/2007 від 07 лютого 2007 року в розмірі 223194,14 гривень підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № CL-001/098/2007 від 07 лютого 2007 року в розмірі 13 961,85 доларів США та 75 881,38 гривень та відмову в задоволенні решти позовних вимог.

Оскільки судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за Договором №001/21407/07 про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних) від 15 листопада 2017 року у розмірі 1 351,58 грн сторони не оскаржують, останнє не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частковою.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 травня 2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № CL-001/098/2007 від 07 лютого 2007 року в розмірі 223194,14 гривень скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № CL-001/098/2007 від 07 лютого 2007 року в розмірі 13 961,85 (тринадцять тисяч дев`ятсот шістдесят один долар США та 85 центів) доларів США, та 75 881,38 (сімдесят п`ять тисяч вісімсот вісімдесят одна гривня та 38 копійок) гривень.

В задоволенні решти вказаних позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21.06.2024.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук