Справа № 203/4840/23
Провадження № 2о/201/240/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Батманової В.В.

присяжних Бондаренко О.А.

Шутько В.В.

при секретарі Дейнега А.М.

за участі заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

представника заявника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділення поліції №4 Дніпровського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області про визнання особи безвісно відсутньою та за заявою ОСОБА_4 , заінтересована особа: ОСОБА_5 про визнання особи безвісно відсутньою,

В С Т А Н О В И В :

26.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про визнання особи безвісно відсутньою.

В своїй заяві ОСОБА_1 посилався на те, що в травні 2019 року зникла бабуся заявника, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Дніпропетровську, з ІНФОРМАЦІЯ_2 і по теперішній час зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

29 березня 1999 року ОСОБА_6 придбала квартиру АДРЕСА_2 , в якій постійно проживала до травня 2019 року.

05 квітня 2017 року ОСОБА_6 склала заповіт, відповідно до змісту якого все її майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом буде мати право, заповіла ОСОБА_1 .

В травні 2019 року ОСОБА_6 перебувала на стаціонарному лікуванні в КП «ДКПЛ» ДОР.

Згідно відповіді відділення поліції № 4 Дніпровського РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 17 листопада 2023 року, 28 травня 2019 року до Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від медичної сестри КП «ДКПЛ» ДОР Шевцової І.О. надійшла заява про те, що 28 травня 2019 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , самовільно залишила вказаний медичний заклад, де перебувала на лікуванні. За вказаним фактом розпочате досудове розслідування, відомості про що 29 травня 2019 року внесено до ЄРДР за № 0000550 за ч. 1 ст. 115 КК України. У вказаному кримінальному провадженні потерпілим визнано сина ОСОБА_6 - ОСОБА_5 , 1962 року народження. В рамках вказаного КП у ОСОБА_5 було відібрано біологічний зразок та установлений ДНК - профіль, який поміщено до центрального обліку генетичних ознак людини з подальшою перевіркою. В ході перевірки ДНК - профілю ОСОБА_5 за обліками, не встановлений збіг з будь - яким ДНК - профілем не встановленого трупа жіночої статі.

06.06.2019 з метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_6 заведено розшукову справу, яка на теперішній час перебуває в провадженні у зв`язку з відсутністю інформації про місцезнаходження, місце поховання розшукуваної ОСОБА_6 .

Однак протягом вказаного часу (більше 4 років) ОСОБА_6 не з`являлась за місцем проживання, не зверталась до лікарень, до родичів, друзів або знайомих.

У зв`язку з викладеним просив суд визнати ОСОБА_6 , громадянку України, ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженку м. Дніпропетровська Дніпропетровської області безвісно відсутньою з 28 травня 2019 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2024 року об`єднано в одне провадження та розглядається спільно в одному провадженні позовні вимоги цивільної справи № 201/7541/24 за заявою ОСОБА_4 , заінтересована особа: ОСОБА_5 про визнання особи безвісно відсутньою та цивільну справу № 201/4840/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділення поліції №4 Дніпровського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області про визнання особи безвісно відсутньою.

21.06.2024 ОСОБА_4 , яка є донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 також звернулась до суду із заявою про визнання безвісно відсутньою ОСОБА_6 . Також зазначила, що у її матері з 2016 року погіршувався психічний стан та в подальшому вона перебувавала на лікуванні в закладах психіатричної допомоги. Також посилалась на внесення відповідних відомостей до ЄРДР за № 0000550 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Заявник ОСОБА_1 та представники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судовому засіданні вимоги заяви підтримали в повному обсязі, просили заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 показали суду, що ОСОБА_6 дійсно перебувала на лікуванні у КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР та у травні 2019 року самовільно покинула медичний заклад. З цього часу не мають жодних відомостей про неї, місце її знаходження свідкам не відоме.

Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи 12.11.2024 здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_4 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 Про судове рішення у цивільній справі , враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі Ващенко проти України (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

З матеріалів справи вбачається, що в травні 2019 року зникла бабуся заявника ОСОБА_1 та мати заявника ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Дніпропетровську, з ІНФОРМАЦІЯ_2 і по теперішній час зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

29 березня 1999 року ОСОБА_6 придбала квартиру АДРЕСА_2 , в якій постійно проживала до травня 2019 року.

Відповідно до епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 6218/18, ОСОБА_6 був поставлений діагноз - розлад особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку судинного генезу, дифузний кардіосклероз, ГХ 3 ст. церебросклероз ДЕП 3 ст. зниженням рівня ВНД, аміостатичний синдром.

У зв`язку з погіршенням здоров`я, у квітні 2019 року, ОСОБА_6 була госпіталізована до Комунального підприємства "Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги" Дніпропетровської обласної ради".

Згідно відповіді відділення поліції № 4 Дніпровського РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 17 листопада 2023 року, 28 травня 2019 року до Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від медичної сестри КП «ДКПЛ» ДОР Шевцової І.О. надійшла заява про те, що 28 травня 2019 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , самовільно залишила вказаний медичний заклад, де перебувала на лікуванні. За вказаним фактом розпочате досудове розслідування, відомості про що 29 травня 2019 року внесено до ЄРДР за № 0000550 за ч. 1 ст. 115 КК України. У вказаному кримінальному провадженні потерпілим визнано сина ОСОБА_6 - ОСОБА_5 , 1962 року народження. В рамках вказаного КП у ОСОБА_5 було відібрано біологічний зразок та установлений ДНК - профіль, який поміщено до центрального обліку генетичних ознак людини з подальшою перевіркою. В ході перевірки ДНК - профілю ОСОБА_5 за обліками, не встановлений збіг з будь - яким ДНК - профілем не встановленого трупа жіночої статі.

06.06.2019 з метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_6 заведено розшукову справу, яка на теперішній час перебуває в провадженні у зв`язку з відсутністю інформації про місцезнаходження, місце поховання розшукуваної ОСОБА_6 .

Станом на 03.06.2024, досудове розслідування по кримінальному провадженню, яке було розпочато 29 травня 2019 року та відомості за яким було внесено до ЄРДР за №0000550 за ч.1 ст.115 КК України - закрите на підставі ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит від 03.06.2024 №43.4/Н-3 Головного управління національної поліції в Дніпропетровської області відділення поліції №4 ДРУП.

Відповідно до статті 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Статтею 305 ЦПК України, передбачено, що заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Згідно зі статтею 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 7 травня 2018 року по справі № 225/1297/17, безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 Цивільного Кодексу України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 листопада 2018 року по справі № 225/882/17.

Також належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц).

З аналізу вищезазначених правових норм випливає, що фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог заявників та наявність підстав для визнання ОСОБА_6 відсутньою, оскільки факт зникнення останньої та відсутність відомостей про її місцезнаходження з 28 травня 2019 року підтверджується доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, які суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не спростовуються.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, що у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою, або відомостей про місцеперебування цієї особи, суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою в порядку ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.293,294,306-308 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділення поліції №4 Дніпровського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області про визнання особи безвісно відсутньою та ОСОБА_4 , заінтересована особа: ОСОБА_5 про визнання особи безвісно відсутньою відсутньою задовольнити.

Визнати ОСОБА_6 , громадянку України, ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженку м. Дніпропетровська Дніпропетровської області безвісно відсутньою з 28 травня 2019 року.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя : В.В. Батманова

Присяжні О.А.Бондаренко

В.В.Шутько