печерський районний суд міста києва
Пр. № 2-6501/24
08 жовтня 2024 року Печерський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Ільєвої Т.Г.,
при секретарі - Ємець Д.О.
У травні 2024 до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , згідно вимог якої останній просить суд стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі ОСОБА_2 у розмірі 190 932 грн. 44 коп. та судові витрати.
Ухвалою судді від 30.05.2024 у справі відкрито провадження та визначено розглядати за правилами загального позовного провадження.
22.07.2024 ухвалою суду було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду.
Позивач в судове засідання не з`явився, однак до суду було подано заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги підтримав. Щодо заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.
Таким чином, суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Так, судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 14.12.2020.
З трудової книжки ОСОБА_2 , вбачається, що остання наказом № 408к від 01.08.1973 року була прийнята на роботу на посаду «учень кресляра» Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «КВАНТ», де працювала протягом 47 років та займала різні посади.
Наказом 374-к/тр від 11 грудня 2020 року «Про припинення роботи у зв`язку зі смертю» роботу ОСОБА_2 , інженера 1 категорії відділу експлуатації енергетичних мереж, припинено 10 грудня 2020 року, у зв`язку зі смертю.
15.05.2021 р. державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Василевською O.A. відкрито спадкову справу № 300/2021.
Довідкою, виданою директором Державного підприємства «Науково- дослідний інститут «КВАНТ» від 11.06.2021 року №412, підтверджено факт роботи ОСОБА_2 на Державному підприємстві «Науково-дослідний інститут «КВАНТ». Крім того зазначено, що станом на 11 червня 2021 року загальна сума заборгованості із заробітної плати склала 190 932,44 грн. (сто дев`яносто тисяч дев`ятсот тридцять дві грн. 44 коп.), в тому числі нарахована компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 6 654,77 грн.
Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є її син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №65924741 від 07.08.2021.
07.08.2021р. державним нотаріусом п`ятої київської державної нотаріальної контори Василевською O.A., ОСОБА_1 - сину померлої ОСОБА_2 , видано свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова справа № 300/2021).
Згідно даного свідоцтва про право на спадщину за законом, спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з грошових коштів - заборгованості невиплаченої заробітної плати у сумі 190 932 (сто дев`яносто тисяч дев`ятсот тридцять дві грн. 44 коп.), в тому числі нарахована компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 6 654,77 грн., що знаходиться в Державному підприємстві «Науково-дослідний інститут «Квант», що належала померлій, на підставі довідки, наданої Державним підприємством «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» від 11 червня 2021 року №412.
Відтак, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем грошової суми (нарахованої, але не отриманої заробітної плати), що знаходиться в Державному підприємстві «Науково-дослідний інститут «КВАНТ», що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, зареєстрованим під № 3-514 від 07.08.2021.
19.08.2021 року ОСОБА_1 звернувся до директора Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» Положенцева В.В. з заявою про виплату заробітної плати в порядку спадкування, яку підприємство отримало 19.08.2021 року за вхідним №1356.
Не отримавши будь-якої відповіді від Державного підприємства, 17.12.2021 року ОСОБА_1 звернувся до виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» Сороки С.В. з претензією виплатити йому, як спадкоємцю невиплачену заробітну плату у сумі 190 932 (сто дев`яносто тисяч дев`ятсот тридцять дві грн. 44 коп.), в тому числі нарахована компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 6 654,77 грн., однак відповіді не отримав.
22.02.2024 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» з заявою про виплату заробітної плати в порядку спадкування, яку відповідно до рекомендованого повідомлення підприємство отримало 26.02.2024 року.
Однак до сьогодні відповіді від Державного підприємства «Науково- дослідний інститут «КВАНТ» отримано не було.
Відтак, станом на момент звернення до суду з даним позовом, сума недоотриманої заробітної плати, яка входить до складу спадщини, на даний час не сплачена відповідачем, а тому позивач просить суд стягнути її на його користь.
Так, відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Частиною третьою вказаної статті передбачено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.
За положеннями статті 2 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Згідно із частиною першою статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Частиною п`ятою статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Відповідно до статті 24 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно з ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належати спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ч. 1 ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відтак, оскільки відповідач не виплатив недоотриману заробітну плату, що належала померлій ОСОБА_2 , то її син (позивач), як спадкоємець, має право на стягнення з ДП «НДІ «Квант» суми заборгованості по заробітній платі у заявленому розмірі.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову, а відтак його задоволення, а іншого стороною відповідача не було спростовано.
Так, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача сплачений судовий збір на користь позивача в розмірі 1909,32 грн.
Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 8, 21, 43, 55, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 2, 21 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, ст.ст. 24, 94, 97, 237-1 Кодексу Законів про працю України, ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 13, 81,141, 258, 263, 265, 273, 280-282, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» про стягнення заборгованості по заробітній платі, - задовольнити.
Стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 919 (одна тисяча дев`ятсот дев`ятнадцять) грн. 32 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому копія рішення суду не була вручена в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії рішення.

Повний текст судового рішення складено 08.10.2024 року.

Суддя Тетяна ІЛЬЄВА