Провадження № 2/344/1204/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.

секретаря Волощук Є.Ю.,

за участі представника позивачки Геника А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), Приватного акціонерного товариства «Страхова Група ТАС» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

14 грудня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Андрій Геник, звернулась до суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Приватного акціонерного товариства «Страхова Група ТАС» про солідарне відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 223 457 гривень 28 коп. та відшкодування витрат пов`язаних з визначенням розміру матеріального збитку в розмірі 4000 гривень, мотивуючи тим, що ОСОБА_2 03.02.2023 в м. Івано-Франківську, керуючи транспортним засобом марки Ford Fiesta, н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі по вул. Слави Стецько, виїжджаючи на головну дорогу по вул. С.Бандери, створив аварійну ситуацію транспортному засобу Renault н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , який змінив напрямок руху та виїхав на смугу зустрічного руху де допустив зіткнення з транспортним засобом Nissan Juke н.з. НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 , такими своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.16.п. ПДР України та вчинив правопорушення передбачене ч. 5 ст. 122 КУпАП. За вказане правопорушення ОСОБА_2 Івано-Франківським міським судом притягнуто до адміністративної відповідальності.

Стосовно іншого учасника ДТП ОСОБА_4 , який через створення аварійної ситуації змінив напрямок руху та виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з транспортним засобом позивачки та відповідно заподіяв їй матеріальну шкоду, провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Але, не притягнення до адміністративної відповідальності не виключає відповідальності за заподіяння матеріальних збитків, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Цивільна відповідальність водія ОСОБА_2 застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», а цивільна відповідальність водія ОСОБА_4 в АТ «СГ «ТАС». 25 серпня 2023 року страхова компанія «Альфа-Гарант» виплатило позивачці 160 000 грн. страхового відшкодування, з яких 159 950 грн. було зараховано на рахунок позивачки, а 50 грн. комісія банку. Страхова компанія «ТАС» 08 червня 2023 року відмовила позивачці у виплаті страхового відшкодування.

Станом на момент подання позову позивачка не відновила свій автомобіль.

За результатом проведення оцінки автомобіля Nissan Juke, власником якого є позивачка, розраховано вартість матеріального збитку в сумі 383 457 грн. 28 коп., автомобіль визнано фізично знищеним, оскільки вартість його ремонту перевищує його ринкову вартість.

З урахуванням наведено позивачка просила стягнути в солідарному порядку з трьох відповідачів 227 507 грн. 28 коп. завданої матеріальної шкоди, що також включає суму 4000 грн. вартість послуг експерта за надання звіту про оцінку вартості матеріального збитку.

22 січня 2024 року від представника відповідача АТ «СГ «ТАС» надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача зазначає, що позовні вимоги не визнає з наступних підстав.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована АТ «СГ «ТАС» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ 3484098 від 19 листопада 2022 року Страхування відповідно до пункту 9 ст.7 Закону України «Про страхування» є видом обов`язкового страхування, тому АТ «СГ «ТАС» здійснює його у відповідності з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Законом України «Про страхування».

Відповідно до постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 березня 2023 року провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. А тому, страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. АТ «СГ «ТАС» у відповідності до норм спеціального ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має підстав для виплати суми страхового відшкодування, оскільки не настала цивільно-правова відповідальність застрахованого водія ОСОБА_4 .

Окрім того, вимога позивача про стягнення 227 507 грн. 28 коп. є безпідставною та необґрунтованою, оскільки наданий Звіт 263/10/23 від 10.10.2023 року встановив, що автомобіль Nissan Juke н.з. НОМЕР_4 є фізично знищеним, так як вартість ремонту перевищує його ринкову вартість.

Страхова компанія винуватця ДТП ОСОБА_2 уже сплатила 160 000 грн. ліміт відповідальності позивачу.

У позовній заяві позивач просить стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та АТ «СГ «ТАС» в солідарному порядку 227 507 грн. 28 коп., але жодним договором або законом не передбачений солідарний обов`язок ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та АТ «СГ «ТАС».

Інші відповідачі відзив на позовну заяву не подали, жодних заяв до суду від них не надходило.

16 лютого 2024 року представник позивачки подав заяву про уточнення позовних вимог, фактично змінив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача ПАТ «СГ «ТАС» відшкодування майнової шкоди в розмірі 160 000 грн. в межах ліміту страхової відповідальності; а з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно відшкодування майнової шкоди в розмірі 63 507 грн. 28 коп.

21 березня 2024 року судом закрито підготовче провадження у справі та призначено справу для розгляду по суті.

12 квітня 2024 року судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 змінив прізвище та ім`я на ОСОБА_3 (а.с.137, 161-162).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в судові засідання не з`являлись, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом надсилання повісток за місцем реєстрації, оголошенням на сайті Судової влади, про причини неявки суд не повідомили, жодних заяв від них не надходило.

Представник відповідача ПАТ «СГ «ТАС» в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом надіслання повідомлень в електронний кабінет, про причини неявки суд не повідомив у подано відзиві просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 березня 2023 року у справі № 344/3271/23 вбачається, що 03.02.2023 о 10 год. 45 хв. у м. Івано-Франківську водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «Ford Fiesta», н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі по вул. Слави Стецько виїжджаючи на головну дорогу вул. С.Бандери, створив аварійну ситуацію транспортному засобу «Renault» н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , який був змушений змінити напрям руху та виїхати на смугу зустрічного руху де допустив зіткнення з транспортним засобом «Nissan Juk» н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6 . Таким чином своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 16.11 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.5 ст.122 КУпАП.

ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.11-13).

Щодо іншого водія та учасника ДТП ОСОБА_4 , то згідно постанови Івано-Франківського міського суду від 30 березня 2023 року у справі 344/3282/23 судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 140126 від 20.02.2023, 03.02.2023 близько 10 год 05 хв в м. Івано-Франківську на перехресті вул. Бандери-Слави Стецько, водій ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом «Renault Duster » н.з. НОМЕР_2 , був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху,і виявивши небезпеку для руху, а саме автомобіль марки «Ford Fiesta» н.з. НОМЕР_1 , не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з транспортним засобом «Nissan Jukе» н.з. НОМЕР_3 під керування ОСОБА_6 .. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а пасажир транспортного засобу «Nissan Jukе» ОСОБА_1 отримала легкі тілесні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_4 порушив вимоги п. 2.3.б, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В той же час, суд вважав, що докази вчинення ОСОБА_4 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у справі відсутні та закрив провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.14-17).

Позивачка є власником автомобіля «Nissan Jukе» н.з. НОМЕР_3 , яким на момент ДТП керував ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 263/10/23 від 10 жовтня 2023 року ринкова вартість автомобіля марки «Nissan Jukе» державний номерний знак НОМЕР_3 до пошкодження становила 383 457 грн. 28 коп., вартість відновлювального ремонту 563 349 грн. 38 коп., вартість матеріального збитку 383 457 грн. 28 коп. Оцінювач вказав, що з технічної точки зору відновлювальний ремонт є економічно не доцільний і вартість матеріального збитку приймається рівним 383 457 грн. 28 коп. (а.с.18-26).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Ford Fiesta», н.з. НОМЕР_1 була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю СК «Альфа-Гарант».

Позивачка звернулась до страхової компанії відповідача ОСОБА_2 та 25 серпня 2023 року їй виплачено страхове відшкодування в сумі 160 00 грн., в межах ліміту відповідальності.

На рахунок позивачці було зараховано 159 95 грн., а 50 грн. стягнуто як комісію банку, що підтверджується копією довідки з Приват Банк (а.с.69).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Renault Duster » н.з. НОМЕР_2 була застрахована в ПАТ «СГ «ТАС».

Позивачка звернулась до страхової компанії ПАТ «СГ «ТАС» та згідно страхового акту № 10985/23/923 від 08.06.2023 їй відмовлено у виплаті страхового відшкодування (а.с.91).

Представник страхової компанії ТАС пояснив, що немає підстав для виплати страхового відшкодування позивачці, оскільки вина водія автомобіля «Renault Duster » н.з. НОМЕР_2 не встановлена судом, провадження щодо ОСОБА_4 закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Суд, встановивши вказані обставини справи, вважає, що позов в частині вимог до відповідача ОСОБА_4 (прізвище та ім`я змінено на ОСОБА_3 ) та до ПАТ «СГ «ТАС» є необґрунтованим зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 2.1. ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно п. 32.1. ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Згідно п. 1 та 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 4 та 6 ст. 89 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі № 344/3271/23 встановлена вина відповідача ОСОБА_2 , а провадження щодо водія ОСОБА_7 закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідати за шкоду завдану позивачці має відповідач ОСОБА_2 .

З урахуванням наведеного немає підстав для стягнення з ПАТ «СГ «ТАС» страхового відшкодування оскільки не настала цивільно-правова відповідальність застрахованого водія ОСОБА_4 :

Щодо визначення розміру майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачці, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини

Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Зокрема,статтею 1188 ЦК України врегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них.

Відповідно до цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Як вже було зазначено судом раніше, винним у завданні шкоди позивачці є відповідач ОСОБА_2 та позивачка заявила вимоги про стягнення з нього солідарно з ОСОБА_4 63 507 грн. 28 коп.

Оскільки підстав для солідарного стягнення немає, то суд вирішує вимогу про стягнення з відповідача ОСОБА_2 відшкодування в розмірі 63 507 грн. 28 коп. , тобто в межах позовних вимог, в межах саме цієї суми.

У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю СК «Альфа-Гарант» з лімітом відповідальності за завдану майнову шкоду в розмірі 160 000 гривень.

Позивачка звернулась із заявою про виплату страхового відшкодування та 25 серпня 2023 року їй виплачено страхове відшкодування в сумі 160 000 грн., те, що банком було стягнуто комісію в сумі 50 грн. то це питання позиваці слід було врегулювати СК «Альфа-Гарант», а не просити про стягнення цієї суми з відповідача ОСОБА_2 .

Вимоги до СК «Альфа-Гарант» про стягнення 50 грн. на відшкодування матеріальної шкоди позивачка не заявляла.

Для визначення розміру завданої шкоди позивачкою було надано звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 263/10/23 від 10 жовтня 2023 року.

Згідно вказаного звіту ринкова вартість автомобіля марки «Nissan Jukе» державний номерний знак НОМЕР_3 до пошкодження становила 383 457 грн. 28 коп., вартість відновлювального ремонту 563 349 грн. 38 коп., вартість матеріального збитку 383 457 грн. 28 коп. Оцінювач вказав, що з технічної точки зору відновлювальний ремонт є економічно не доцільний і вартість матеріального збитку приймається рівним 383 457 грн. 28 коп. (а.с.18-26).

Також 29 жовтня 2024 року представником позивачки надано суду звіт про розрахунок ринкової вартості пошкодженого (в технічно несправному стані) автомобіля № 146/05/24 від 13.05.2024 (а.с.219-225).

З вказаного звіту вбачається, що ринкова вартість пошкодженого автомобіля марки «Nissan Jukе» складає 114 532 грн. 69 коп.

Отже, суд при визначенні суми, яка підлягає до відшкодування позивачці відповідачем ОСОБА_2 бере до уваги ці два звіти про оцінку, які вказані вище.

За змістом статті 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Таким чином, ремонт автомобіля марки «Nissan Jukе», вважається економічно необґрунтованим, а отже, автомобіль вважається фізично знищеним.

Порядок відшкодування завданої позивачці шкоди має відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону № 1961-IV, і позивачка має передати залишки транспортного засобу відповідачу ОСОБА_2 , як особі, яка відповідає за завдану шкоду.

Слід також зазначити, що відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.

Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права

в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку).

Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить по свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд.

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених зазначеним Законом випадках Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ)) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за вказаним Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Разом з тим принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 204/5314/18 (провадження № 61-17280св20), від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18 (провадження № 61-4879св21), від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18 (провадження № 61-8812св21), від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20 (провадження № 14-25цс23).

Отже, вартість матеріального збитку завданого позивачці згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 263/10/23 від 10.10.2023 становить 383 457 грн. 28 коп., вартість автомобіля позивачки в пошкодженому стані згідно звіту про розрахунок ринкової вартості пошкодженого (в технічно несправному стані) автомобіля № 146/05/24 від 13.05.2024 становить 114 532 грн. 69 коп., позивачці виплачено страховою компанією ТДВ «Альфа-Гарант» страхового відшкодування в сумі 160 000 грн., тому відшкодуванню позивачці підлягає матеріальна шкода в розмірі 108 924 грн. 59 коп. (383 457,28-114 532,69 -160 000).

Позивачка просив стягнути з відповідача тільки 63 507 грн. 28 коп., а в частині вимог позову до страхової компанії ТАС відмовлено, оскільки позивачка на власний розсуд користується своїми правами, в тому числі формувати позовні вимоги, їх збільшувати, зменшувати, то позов в цій частині підлягає до задоволення.

Щодо відшкодування витрат пов`язаних із залученням експерта та судового збору.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом задоволено позовні вимоги на суму 63 507 грн. 59 коп., тому з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивачки судовий збір в розмірі 635 грн. 07 коп.

Також з відповідача слід стягнути на користь позивачки витрати пов`язані із залученням експерта (оцінювача) в сумі 4000 грн. витрат за складання звіту про оцінку.

За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Разом з тим ч. 3 ст. 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачкою в позовні заяві заявлено орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 27 500 грн., але жодних доказів до закінчення судових дебатів на підтвердження таких витрат представником позивачки суду не надано, тому це питання судом не вирішується.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 16, 1166, 1172, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, керуючись ст. ст. 13, 81, 82, 131, 141, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), Приватного акціонерного товариства «Страхова Група ТАС» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце реєстрації якого: АДРЕСА_1 , місце проживання якого: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 63 507 грн. 28 коп. відшкодування матеріальної шкоди, 4000 грн. витрат за складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку та 635 грн. 07 коп. судового збору.

В задоволенні решти вимог позову до відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бабій О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 09 грудня 2024 року.