КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.ПОЛТАВИ
Справа №2-1835/04
Провадження № 4-с/552/31/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2024 року Київський районний суд. м. Полтави у складі:

головуючого судді Кузіна Ж.В.

секретар судового засідання Кумир О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, щодо не вирішення питання про зняття арешту з майна боржника , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в Київський районний суд м. Полтави зі скаргою на бездіяльність державного виконавця щодо не вирішення питання про зняття арешту з майна боржника посилаючись на те, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції перебувало ВП № 343407 на підставі виконавчого листа № 2-1834 виданого 18.01.2005 року на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 01.12.2004 року. 20.07.2006 року постановою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Рішення суду виконано в повному обсязі, проте обтяження на майно заявника не знято та ВДВС немає можливості вчинити дії щодо зняття арешту. Заявник вважає таку відмову незаконною та такою що порушує право володіти, користуватися й розпоряджатися власністю, у зв`язку з чим звернувся до суду із скаргою.

У судове засідання скаржник не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутність, скаргу підтримує та просить задовольнити.

Представник Київського ВДВС у м. Полтави Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи.

Судом установлено, що у провадженні Відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції перебувало виконавче провадження № 343407 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2017 грн. солідарно.

Постановою відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції від 01.02.2005 року відкрито виконавче провадження.

20.07.2006 року постановою Київського ВДВС м. Полтави накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження в рамках виконавчого провадження.

Рішення суду виконано в повному обсязі.

29.02.2024 року згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 стало відомо про те, що на його майно накладений арешт, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 20.07.2006, ДВС у Київському районі м. Полтави.

20.08.2024 року представник скаржника звернувся до Київського ВДВС у м. Полтава Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про скасування постанови про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 .

Листом Київського ВДВС у м. Полтава Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29.08.2024 року представнику скаржника повідомлено про неможливість скасування постанови про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 у зв`язку із тим, що оригінал постанови про арешт майна надсилався для виконання до Першої полтавської державної нотаріальної контори, а тому виконавче провадження яке знаходилося на виконанні в ДВС у Київському району м. Полтави виконати вивантаження даних виконавчого документа іншого підрозділу та вчинити дії щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 в Автоматизованій системі виконавчого провадження неможливо

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; водночас основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів державної виконавчої служби та умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законами України «Про державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до діючих на час накладення арешту на майно норм Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Тобто арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до закону підлягає примусовому виконанню.

Частиною 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу) передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Тобто, після закінчення виконавчого провадження, державний виконавець повинен зняти, арешти та інші обмеження, які накладаються на майно впродовж виконання виконавчих дій. Відсутність відкритого виконавчого провадження по виконанню рішення суду дає підстави для звільнення майна з під арешту.

Отже, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець, завершуючи виконавче провадження в рамках якого було накладено арешт на майно боржника повинен був зняти арешт, проте цього зроблено не було.

Враховуючи викладене, суд погоджується, що державною виконавчою службою, вчасно не були вжиті заходи щодо скасування арешту та інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у зв`язку з чим скаржник не має можливості в повному обсязі розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом.

За ст.321 Цивільного Кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Не зняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи свідчить про наявність порушеного права ОСОБА_1 , яке підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260-261, 447-451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Зобов`язати Київський відділ державної виконавчої служби у місті Полтава Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 та заборону на його відчуження, який накладений на підставі постанови серія АЕ№502025 від 20.07.2006, реєстраційний номер обтяження: 3497896.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ж.В.Кузіна