Справа № 438/1441/24
Провадження 2/438/405/2024
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 жовтня 2024 року м. Борислав

Бориславський міський суд Львівської області у складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., за участю секретаря Дівчур В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Бориславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та встановлення юридичного факту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, просить суд розірвати шлюб укладений між ним та відповідачкою, який зареєстрований 26 червня 2021 року у Бориславському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №69; визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як основним та єдиним утримувачем, та таким, що самостійно виховує та утримує малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований тим, що між ним та відповідачкою було укладено шлюб 26.06.2021 року, від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 в них народився син - ОСОБА_3 . Причиною розпаду сім`ї стало те, що вони з жінкою перестали розуміти один одного, в них дуже різняться погляди на сімейне життя та спільне проживання. Восени 2023 року відповідачка залишила його та малолітнього сина та переїхала жити до батьків у с. Вербіж, з того часу вона не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям, не надає матеріальної допомоги. Вже протягом 10 місяців вони проживають окремо, малолітня дитина проживає з ним та перебуває на повному його утриманні. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до ухвали судді від 29.08.2024 року по справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від відповідачки до суду надійшла заява в якій остання вказала, що просить розгляд справи за позовом її чоловіка до неї провести без виклику до суду. Щодо задоволення позовних вимог не заперечує.

Від представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради - Подставек Г. надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримують та визнають.

Від третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_5 будь-яких заяв до суду не надходило. Ухвалу про відкриття провадження з позовом та доданими до позову документи отримали, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України).

Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що 26 червня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб у Бориславському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №69 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ).

Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).

Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Як встановлено, сторони припинили сімейно-шлюбні, родина розпалась остаточно і у подальшому збережена бути не може.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачка визнала позовні вимоги, суд вважає неможливим в подальшому зберегти сім`ю, оскільки шлюб сторін носить формальний характер, а тому повинен бути розірваний.

Суду представлений акт обстеження умов проживання від 18.07.2024, складений посадовими особами служби у справах дітей виконавчого комітету Бориславської міської ради, в якому вказано, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 проживає з татом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дідусем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , бабусею ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , за адресою АДРЕСА_2 . Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: дитина має окреме спальне ліжко, куток розвитку, шафу для одягу. Стосунки, традиції сім`ї - ОСОБА_1 виховує малолітнього сина, мати дитини з сім`єю не проживає, про дитину не дбає. ОСОБА_1 належним чином дбає про дитину, забезпечує йому повноцінний догляд, хлопець має повноцінне харчування згідно віку та потреб.

З наданої Довідки №43 за підписом лікаря ОСОБА_7 від 15.07.2024 року вбачається, що дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , задекларований в дитячій клініці «Малеча» з лютого 2023 року. За весь період спостережень на огляди дитину супроводжував батько дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Усі планові огляди батько з дитиною відвідував вчасно, дитина завжди охайно вдягнута, знаходилася на штучному вигодовуванні.

Суду також представлений висновок практичного психолога вищої категорії ОСОБА_8 за результатами психологічного дослідження №73 від 16.07.2024 року в якому вказано, що з метою збереження ментального здоров`я малолітньої дитини раннього віку, запобігання виникнення в неї невротичних розладів, відхилень у розвитку та деформацій особистості, яка перебуває на стадії формування, вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_9 на користь батька ОСОБА_1 .

Висновком служби у справах дітей Бориславської міської ради Львівської області від 25.07.2024 року №302, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за його місцем проживання.

Рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради від 01 серпня 2024 року за №232 визначено місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 за його місцем проживання.

Відповідно до частин першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благонадійним.

У всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Частиною 5 ст.19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд, оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків та її небажання виховувати дитину, що остання сама підтверджує наданою суду заявою про визнання позову, в зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з суми сплаченого позивачем судового збору в розмірі 3633 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст.12,76-81,141,223,258,259,264-265,268,354,355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та встановлення юридичного факту- задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрований 26 червня 2021 року у Бориславському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис за №69- розірвати.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як основним та єдиним утримувачем, та таким, що самостійно виховує та утримує дитину ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3633 грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 11.10.2024 року.

Суддя Дмитро ПАНТЕЛЄЄВ