КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року місто Київ.

Справа № 755/1727/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10892/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О.В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року (у складі судді Виниченко Л.М., повний текст виготовлено 20.10.2024 р.)

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги

ВСТАНОВИВ

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 16 228,50 грн та судові витрати у розмірі 838,67 грн, а всього суму 17 067 грн 17 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 16 228,50 грн та судові витрати у розмірі 838,67 гр., а всього суму 17 067 грн 17 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 16 228,50 грн та судові витрати у розмірі 838,67 грн, а всього суму 17 067 (сімнадцять тисяч шістдесят сім) грн 17 коп.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20.10.2022 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 12 квітня 2024 року подав засобами поштового зв`язку до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким, у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідач не була повідомлена про розгляд справи.

Вказує, що відповідач з 19 грудня 2026 року постійно проживає у м. Львові, не отримувала послуги холодного водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 та не сплачувала рахунків, бо навіть не знала про їх існування. Отже, відповідач не є споживачем послуг позивача і не є особою, яка своїми діями або бездіяльністю порушила права та охоронювані Законом інтереси позивача.

Вказує, що аналогічні положення містяться у ст. 1 ЗУ «Про питну воду та питне водопостачання». Звертає увагу, що послуги з центрального питного водопостачання не пов`язані з обов`язком утримання нерухомого майна, а є правовідносинами між постачальником та споживачем таких послуг для забезпечення питних фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб такого споживача.

Зазначає, що заборгованість з 01 липня 20214 року по 30 листопада 2021 року заявлена за межами строків позовної давності та просить суд застосувати строки позовної давності до спірних відносин.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

14 травня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшли заперечення представника позивача, яким просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Зазначає, що ОСОБА_1 є належним відповідачем, оскільки є співвласником квартири, за якою нарахована заборгованість та зобов`язана своєчасно сплачувати за житлово-комунальні послуги.

Вказує, що ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. Однак, жоден з відповідачів до Товариства із заявами про укладення договору не звертався, про фактичну кількість проживаючих осіб за вищевказаною адресою в письмовому вигляді Товариство не повідомляли, доказів на підтвердження такої інформації також надано не було, а тому Товариство не володіло інформацією відносно того з якого року, хто з відповідачів де фактично проживає.

Вказує, що позовна давність з липня 2014 року переривалася, оскільки протягом всього позовного періоду відповідачами періодично здійснювалися платежі, а тому в даному випадку не підлягає застосування строку позовної давності. Також зазначає, що починаючи з 12 березня 2020 року і до 01 липня 2023 року тривав карантин, встановлений постановами Кабміну.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 своїм правом на надання відзиву не скористались, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 своїм правом на подачу апеляційної скарги не скористались, апеляційний суд переглядає оскаржуване заочне рішення в частині позовних вимог до ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч. 1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_1 зареєстрована в м. Львів.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є співвласником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Як зазначила сторона позивача у своєму позові, що між сторонами фактично існують зобов`язання щодо надання позивачем відповідних житлово-комунальних послуг стороні відповідача.

Згідно з розрахунком заборгованості, за період часу з 01липня 2014 року по 30.11.2021 р. по квартирі рахується наступна заборгованість: - за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 34 986 грн. 44 коп. заборгованість з послуг з водопостачання та водовідведення, 92 грн. 96 коп. заборгованість зі сплати внеску за обслуговування вузлів обліку, 117 грн. 32 коп. плата за абонентське обслуговування.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачі у встановленому законом порядку не відмовлялись від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення їх від оплати, відповідачами надано не було. Відповідачі, як співвласники по 1/3 частки кожний квартири АДРЕСА_1 , зобов`язані сплатити наявну заборгованість пропорційно до їх частки у праві власності, а не в солідарному порядку, як заявлено позивачем..

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

14 лютого 2022 року Дніпровський районний суд м. Києва постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та проведення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін і проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Як свідчать матеріали справи, копія зазначеної ухвали разом з копією позовної заяви з додатками були направлені відповідачу на поштову адресу (а.с. 43) за місцем реєстрації останнього, відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 36), однак доказів вручення такої кореспонденції матеріали справи не містять. Крім того, відповідно до копії паспорту ОСОБА_1 , остання була знята з реєстрації місця проживання 19 грудня 2016 року та зареєстровано місце проживання за іншою адресою, на яку процесуальні документи судом не направлялись..

За правилом частини першої статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Порядок повідомлення учасників справи про розгляд справи встановлений статями 128 - 130 ЦПК України, про належне повідомлення особи про вчинення відповідної процесуальної дії може свідчити розписка. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються, зокрема, за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа. Ухвала про відкриття провадження у справі постановляється з додержанням вимог частини п`ятої статті 128 цього Кодексу (частина друга, п`ята статті 187 ЦПК України).

Статтею 190 ЦПК України передбачено надіслання копії ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви та доданих до неї документів, а саме ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня. Днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Неповідомлення судом учасників процесу про розгляду справи є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У рішеннях від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України» і від 3 жовтня 2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

Колегія суддів встановила, що матеріали справи не містять доказів про належдне повідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Виходячи з наведеного, у даній справі суд першої інстанції не мав передбачених законом підстав для ухвалення рішення без належного повідомлення відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження , чим позбавив останню реалізувати свої процесуальні права, в тому числі заявити клопотання про застосування строків позовної давності.

Внаслідок такого розгляду справи суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Отже, доводи відповідача про її неналежне повідомлення про розгляд справи у Дніпровському районному суді м. Києва , що призвело до порушення її прав на ефективний і справедливий судовий захист, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження.

Згідно із абзацом 2 частини другої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи(частина друга статті 376 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) викладено правовий висновок про те, що обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.

За таких обставин районний суд не дотримався умов проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та ухвалив рішення в цій справі з порушенням вимог процесуального законодавства, а відтак оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 з наведених вище мотивів не може бути залишене в силі та відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Внаслідок невиконання відповідачами своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати спожитих послуг з водопостачання та водовідведення відповідачам нараховано заборгованість за період з 01.07.2014 по 30.11.2021 у розмірі 35 196,72 грн., що включає заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 34 986,44 грн., внески за обслуговування вузла комерційного обліку у розмірі 92,96 грн. та плату за абонентське обслуговування у розмірі 117,32 грн., що підтверджується помісячним розрахунком нарахувань і оплат за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 15-17).

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

За правилами ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно положень пунктів 1, 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно ст. 4 ЦК України, актами цивільного законодавства, серед іншого, є постанови Кабінету Міністрів України.

На час спірних правовідносин діяли Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила), пунктом 11 яких було встановлено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загально-будинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

Відповідно пунктів 17, 18, 20, 21 Правил, послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання.

Згідно пункту 30 Правил, споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі.

Відсутність укладеного між сторонами письмового договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідача, як споживача, від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постановах Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 (провадження № 61-26204св18), від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц (провадження № 61-1647св17), від 04 серпня 2021 року у справі № 461/12597/15 (провадження № 61-5211св19).

ОСОБА_1 , як встановлено вище, є співвласником квартири АДРЕСА_1 , в якій з 5 серпня 2014 року ПрАТ «АК «Київводоканал» надає послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води.

Аргументуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що з грудня 2016 року не проживала у зазначеній квартирі, однак доказів повідомлення про це ПрАТ «АК «Київводоканал» відповідно до норм законодавства ОСОБА_1 апеляційному суду не надала.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорам та інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Відповідно до п.5,6 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання,надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості; на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Аналогічні права споживача житлово-комунальних послуг були передбачені ст. 20 закону, редакція якого діяла до 10 грудня 2017р.

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (які діяли на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання); несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою (п.п.1, 3 п.29).

Згідно підпункту 7 пункту 45 постанови Кабінету Міністрів України № 690 від 05 липня 2019 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення» споживач має право на не оплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження відповідно до умов договору.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про те, що відповідач у справі зверталась до позивача із письмовими заявами про фактичне не проживання співвласника квартири, а саме ОСОБА_1 , у квартирі та про перерахунок заборгованості.

Доводи відповідача про неврахування положень судом першої інстанції ЗУ «Про питну воду та питне водопостачання» апеляційним судом відхиляються, оскільки заборгованість з відповідачів стягується за послуги з централізованого водовідведення та централізованого водопостачання, що регулюється Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

З огляду на зазначене, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПрАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 .

Щодо застосування позовної давності, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц викладено правову позицію, згідно якої відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 року (заява № 14448/88, § 33).

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини 1 та 2 статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Доводи представника позивача, що відповідач сплачував час від часу платежі не свідчать про переривання позовної давності, оскільки матеріали справи не містять доказів визнання відповідачем боргу, а з розрахунку заборгованості, наданим позивачем, вбачається, що суми сплат не перевищують плату за місяць, не зазначено, що даний платіж проводиться на сплату простроченої заборгованості .

Представник позивача також посилався на постанову Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2», якою на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України продовжувалась.

Однак, як зазначено вище, позивачем строк позовної давності пропущено ще до запровадження карантину.

Також, колегія суддів зазначає, що наслідки строку позовної давності застосовуються відносно тієї особи, яка їх заявляє.

Враховуючи вищевикладене, те, що позивач з позовом звернувся в січні 2022 року колегія суддів приходить до висновку, що до вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водо відведення за період з липня 2014 року по січень 2019 року (дата сплину трьох років до подачі позову) має бути застосовано наслідки пропуску строку позовної давності.

Відповідно до п. 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань з оплати житлово-комунальних послуг позивач має право на стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат в межах строку позовної давності тобто з лютого 2019 року .

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до розрахунку наданого до апеляційної інстанції позивачем, який не спростовано відповідачем, та перевірений апеляційним судом, заборгованість за послуги з централізованого водовідведення та водопостачання по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з лютого 2019 року - до листопада 2021 року в межах трирічного строку позовної давності становить - 18 847 грн 72 коп., сума інфляційних збитків -1 763 грн 50 коп., сума нарахованих 3% річних від основного боргу 644 грн 53 коп., заборгованість по сплаті внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку у розмірі 92,96 грн. та заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування у розмірі 117,32 грн. Отже, разом до стягнення - 21 466 грн 3 коп.

За правилами ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Враховуючи, що у власності ОСОБА_8 перебуває 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , остання зобов`язана сплатити наявну заборгованість пропорційно до її частки у праві власності, а саме 7 155 грн 34 коп.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Враховуючи викладене , та керуючись ст. 376 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині позовних вимог до ОСОБА_1 , як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з ухваленням у вказаній частині нового рішення про часткове задоволення позову, стягнення з відповідача боргу за послуги з централізованого водовідведення та водопостачання з лютого 2019 року по листопада 2021 року в сумі 7 155 грн 34 коп.

Також, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню судовий збір за подачу позову у розмірі 672 грн 84 коп, а з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 080 грн 69 коп. Провівши розрахунок однорідних вимог, слід стягнути на користь відповідача з позивача 1 407, 85 грн. судового збору.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року в частині позовних вимог до ОСОБА_1 - скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити позов частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 7 155 грн 34 коп.

В іншій частині залишити рішення без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 407, 85 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська