Справа номер 484/520/22 Головуючий суду першої інстанції Паньков Д. А.
Провадження номер 22-ц/812/755/24 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів Самчишиної Н. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О. С.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 лютого 2024 року, повний текст якого складено 07 березня 2024 року, ухвалене за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про визнання недійсними та скасування свідоцтв про право власності, скасування державної реєстрації земельних ділянок та скасування права оренди земельних ділянок,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В лютому 2022 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_5 звернувся до суду із вищевказаним позовом, який обґрунтовував наступним.

Позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_6 , після смерті якого залишилося спадкове майно, що складалося із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,98 га, що розташована на території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

05 грудня 2012 року державним нотаріусом Першої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Селявіною С. В. йому видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,98 га що розташована на території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р4 №108165, виданого Первомайською районною державною адміністрацією Миколаївської області 12 квітня 2002 року та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №18, кадастровий номер :03:000:0001.

Для державної реєстрації права власності на земельну ділянку він звернувся до Державного кадастрового реєстратора відділу №3 управління у Дубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області з питанням внесення меж його земельної ділянки до Національної кадастрової системи, однак йому було відмовлено у цьому, про що було винесене рішення № РВ-021 від 23 грудня 2021 року.

Державним реєстратором встановлено, що земельна ділянка, що належить позивачу, перетинається із земельною ділянкою з кадастровим номером :03:000:0392, що належить ОСОБА_7 , на 39,5557%, із земельною ділянкою з кадастровим номером :03:000:0393, що належить ОСОБА_1 , на 39,5097%, із земельною ділянкою з кадастровим номером :03:000:0394, що належить ОСОБА_4 , на 20,9336%.

Тобто, Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області за наказами «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» №638 СГ, 647 СГ та 651 СГ від 11 вересня 2015 року передало у власність зазначених вище осіб земельні ділянки, право власності на частини яких повинно було бути зареєстровано за позивачем.

Оскільки, земельні ділянки відповідачів були зареєстровані в Державному земельному кадастрі та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то державний реєстратор не має можливості виправити допущені порушення. Крім того, позивач дізнався, що вказані земельні ділянки відповідачі передали в оренду ТОВ «Агрофірма Корнацьких».

Посилаючись на вказані обставини позивач просив: 1) визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно №45706342 від 15 жовтня 2015 року, видане Первомайським міськрайонним управлінням юстиції ОСОБА_7 щодо земельної ділянки площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, кадастровий номер :03:000:0392; скасувати державну реєстрацію цієї земельної ділянки в Державному земельному кадастрі; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на вказану земельну ділянку (номер запису: 14613067 від 17 травня 2016 року), припинивши право оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на цю земельну ділянку; 2) визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно №45970965 від 20 жовтня 2015 року, видане Первомайським міськрайонним управлінням юстиції ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, кадастровий номер :03:000:0393; скасувати державну реєстрацію цієї земельної ділянки в Державному земельному кадастрі; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на вказану земельну ділянку (номер запису: 14790530 від 27 травня 2016 року), припинивши право оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на цю земельну ділянку; 3) визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно №45963900 від 20 жовтня 2015 року, видане Первомайським міськрайонним управлінням юстиції ОСОБА_4 щодо земельної ділянки площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, кадастровий номер :03:000:0394; скасувати державну реєстрацію цієї земельної ділянки в Державному земельному кадастрі; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на цю земельну ділянку (номер запису: 14618543 від 17 травня 2016 року), припинивши право оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на цю земельну ділянку.

У позовній заяві позивач вказував, що попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат по справі становить 14 931,60 грн: 8931,60 грн судовий збір та 6000 грн витрати на професійну правничу допомогу.

Позиція відповідачів у суді першої інстанції

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заперечували проти задоволення позову, зазначаючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог. Крім того відповідачі просили застосувати позовну давність до вимог позивача, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом позивач отримав 05 грудня 2012 року, тож мав можливість дізнатися про порушення свого права ще тоді. Трирічний строк позовної давності сплив ще у 2015-2016 роках, а отже відсутні підстави для задоволення позову.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 лютого 2024 року позов задоволено повністю.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно №45706342 від 15 жовтня 2015 року, видане Первомайським міськрайонним управлінням юстиції ОСОБА_7 щодо земельної ділянки площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, кадастровий номер :03:000:0392.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, кадастровий номер :03:000:0392 в Державному земельному кадастрі.

Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0392, номер запису: 14613067 від 17 травня 2016 року, з припиненням права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», на цю земельну ділянку.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно №45970965 від 20 жовтня 2015 року, видане Первомайським міськрайонним управлінням юстиції ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, кадастровий номер :03:000:0393.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, кадастровий номер :03:000:0393 в Державному земельному кадастрі.

Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0393, номер запису: 14790530 від 27 травня 2016 року, з припиненням права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», на цю земельну ділянку.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно №45963900 від 20 жовтня 2015 року, видане Первомайським міськрайонним управлінням юстиції ОСОБА_4 щодо земельної ділянки площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, кадастровий номер :03:000:0394.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, кадастровий номер :03:000:0394 в Державному земельному кадастрі.

Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0394, номер запису: 14618543 від 17 травня 2016 року, з припиненням права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», на цю земельну ділянку.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 8931,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн в рівних частках по 4977,20 грн з кожної.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходив з того, що вимоги позивача є доведеними. Відмовляючи відповідачам у застосуванні позовної давності, суд вказав, що вона не була пропущена, оскільки про порушення його прав позивач дізнався у 2021 році, а з позовом до суду звернувся у лютому 2022 року.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду в частині задоволених вимог до неї скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, зазначала, що позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог не надано. Крім того позивач не використав можливість в позасудовому порядку усунути технічні помилки в землевпорядній документації. Також, на думку відповідача, судом безпідставно не застосовано строк позовної давності.

Крім того відповідачем висловлено незгоду з розподілом судом витрат на професійну правничу допомогу. ОСОБА_1 вказувала на відсутність доказів оплати цих витрат у сумі 6000 грн та детального опису виконаних адвокатом робіт/наданих послуг.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалами Миколаївського апеляційного суду від 23 травня 2024 року відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено справу до розгляду на 19 червня 2024 року на 09 год 00 хв.

Сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заяви про відкладення розгляду справи від сторін та їх представників не надходили.

Представник позивача ОСОБА_8 12 червня 2024 року звертався до суду апеляційної інстанції з заявою про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Проте 19 червня 2024 року о 09 год 00 хв він не приєднався до участі у судовому засіданні з використанням засобів електронної ідентифікації.

Згідно з вимогами частин 1, 3, 5 статті 212 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. Учасники справи беруть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», у порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Відповідно до вимог ст.372 ЦПК суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.10.2020 у справі №361/8331/18 виснував, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

З огляду на те, що явка в судове засідання є правом сторони, сторони по справі були належним чином повідомлені про розгляд справи, ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду несе учасник справи, який подав відповідну заяву, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин не надходило, сторони реалізували своє право на викладення відповідних аргументів у заявах по суті справи, поясненнях, апеляційній скарзі, наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, апеляційний суд вважає можливим переглянути справу за відсутності сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії Р4 №108165 від 12 квітня 2002 року ОСОБА_6 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 4,98 га (кадастровий номер :03:000:0001), розташована на території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

05 грудня 2012 року ОСОБА_2 син спадкодавця отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, з урахуванням частки у спадщині, від якої відмовилася дружина спадкодавця ОСОБА_9

15 грудня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до державного кадастрового реєстратора відділу №3 управління у Дубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області Кондратюк К. І. з заявою про внесення відомостей щодо земельної ділянки до Державного земельного кадастру.

23 грудня 2021 року вказаний державний кадастровий реєстратор виніс рішення №РВ-021 про відмову у внесенні відомостей з таких підстав: електронний документ не відповідає встановленим вимогам, про що зазначено у протоколі проведення перевірки електронного документу; розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Державним кадастровим реєстратором було встановлено, що земельна ділянка, що належить позивачу, кадастровий номер :03:000:0001, перетинається із земельною ділянкою з кадастровим номером :03:000:0392 на 39,5557%, із земельною ділянкою з кадастровим номером :03:000:0393 на 39,5097%, із земельною ділянкою з кадастровим номером :03:000:0394 на 20,9336%.

Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 19.01.2022 свідчить, що: 1) земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0392 площею 2 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства належить ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності №45706342 від 15.10.2015, яке було видано Первомайським міськрайонним управлінням юстиції. Рішення про державну реєстрацію прав прийняте 15 жовтня 2015 року індексний номер 25307615. Вказана земельна ділянка перебуває в оренді ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на підставі договору оренди від 01.11.0215. Рішення про державну реєстрацію права оренди прийняте 23 травня 2016 року індексний номер 29702790; 2) земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0393 площею 2 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності №45970965 від 20.10.2015, яке було видано Первомайським міськрайонним управлінням юстиції. Рішення про державну реєстрацію прав прийняте 20 жовтня 2015 року індексний номер 25426272. Вказана земельна ділянка перебуває в оренді ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на підставі договору оренди від 01.11.0215. Рішення про державну реєстрацію права оренди прийняте 02 червня 2016 року індексний номер 29879420; 3) земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0394 площею 2 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності №45963900 від 20.10.2015, яке було видано Первомайським міськрайонним управлінням юстиції. Рішення про державну реєстрацію прав прийняте 20 жовтня 2015 року індексний номер 25423040. Вказана земельна ділянка перебуває в оренді ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на підставі договору оренди від 31.10.0215. Рішення про державну реєстрацію права оренди прийняте 23 травня 2016 року індексний номер 29710824.

Набуття права власності на вказані земельні ділянки за ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 відбулося на підставі наказів Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» №638 СГ, 647 СГ та 651 СГ від 11 вересня 2015 року.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Нормами частини першої статті 81 ЗК України визначено способи набуття права власності на земельні ділянки, а саме: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Тлумачення наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки, зокрема, здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).

Відповідно до вимог статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно з частиною першою статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частини другої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Частина 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.

Стаття 202 ЗК України регламентує, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.

Згідно з нормами статей 11, 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до норм та правил, технічних регламентів.

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі №540/861/16-ц (провадження №14-660цс19) дійшла висновку про те, що зайняття земельних ділянок, зокрема шляхом часткового накладення земельних ділянок, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном шляхом визнання недійсним рішення, на підставі якого видано відповідні державні акти, так і самих актів на право власності на земельні ділянки та скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки відповідачів.

Суд першої інстанції встановив наявність порушеного права ОСОБА_2 на користування належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою, яка була виділена у приватну власність його батькові у 2002 році, зокрема, частковим перетинанням земельної ділянки позивача з земельною ділянкою ОСОБА_1 (на 39,5097%), яка була виділена їй у власність у 2015 році.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки досліджені докази свідчать, що оскаржуваним свідоцтвом про право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 від 20.10.2015 року, державною реєстрацією земельної ділянки ОСОБА_1 в Державному земельному кадастрі та державною реєстрацією права оренди ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0393 порушується право власності позивача на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0001, яка була отримана у власність батька позивача, який є спадкодавцем щодо нього, раніше відповідача. Межі земельної ділянки були визначені у Державному акті на право приватної власності на землю серії Р4 №108165 від 12.04.2002 р.

Зазначені позовні вимоги у цій конкретній справі за встановлених обставин є ефективним способом захисту порушеного права позивача.

Доводи відповідача щодо відсутності доказів на підтвердження позовних вимог позивача та наявності у нього можливості позасудового захисту колегія суддів вважає неспроможними.

Досліджені докази свідчать про порушення прав позивача на користування належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою, а викладені вище норми законодавства спростовують можливість позасудового захисту порушених прав позивача.

Щодо застосування позовної давності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі №540/861/16-ц (провадження №14-660цс19) дійшла висновку про те, що зайняття земельних ділянок, зокрема шляхом часткового накладення земельних ділянок, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном.

Позовні вимоги позивача за своїм змістом спрямовані на усунення порушень його права власності на землю, отже, по суті своїй поданий позов є негаторним, який можна заявити впродовж всього часу, доки триває порушення прав законного володільця цієї ділянки.

Порушення прав законного володільця земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0001 триває з 2015 року, коли відповідач ОСОБА_1 отримала у власність земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0393, яка перетинає земельну ділянку позивача на 39,5097%. Вказане порушення не було усунуто до звернення позивача з позовом до суду у лютому 2022 року, а отже, вказане свідчить про правильність висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування судом позовної давності, оскільки строк позовної давності для звернення позивача із вказаним позовом до суду не є порушеним.

Щодо розподілу судом першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з вимогами частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач на підтвердження надання йому професійної правничої допомоги у суді першої інстанції надав: договір про надання правничої допомоги адвокатом Гаврилюк Т. А. №151/ц-21 від 02.12.2021, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 03.02.2022, квитанцію від 26.01.2022 про перерахування адвокату Гаврилюк Т. А. 6000 грн, рахунок-фактуру від 26.01.2022, у якому зазначено, що вказана допомога включає попереднє опрацювання матеріалів протягом 3 годин вартістю 1500 грн; опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини протягом 3 годин вартістю 1500 грн; підготовку процесуальних документів по справі (позовна заява, клопотання, письмові пояснення, адвокатські запити тощо) вартістю 1500 грн; судове представництво тривалістю 3 години вартістю 1500 грн.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що адвокат Гаврилюк Т. А. не приймала участі у судових засіданнях суду першої інстанції. Підготовче провадження та розгляд справи по суті здійснювалися судом за відсутності сторін та їх представників.

За такого колегія суддів вважає, що наданими позивачем доказами підтверджується наданнями йому професійної правничої допомоги у суді першої інстанції тільки на суму 4500 грн, а отже є слушними доводи відповідача ОСОБА_1 про неврахування судом першої інстанції у повній мірі наданих позивачем доказів на підтвердження отриманих ним послуг з надання професійної правничої допомоги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню в частині оскарження нею судового рішення щодо вирішення позовних вимог стосовно неї, але підлягає частковому задоволенню в частині оскарження нею розподілу судом першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів вважає, що відповідач ОСОБА_1 має відшкодувати позивачу 1500 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, а тому визначена судом першої інстанції загальна сума судових витрат, яка підлягає стягненню з неї повинна бути зменшена до 4477,20 грн.

Підсумовуючи вказане, колегія суддів констатує, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації земельної ділянки та скасування права оренди земельної ділянки підлягає залишенню без змін, а в частині розподілу судом першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу зміні в бік зменшення вказаних витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача, з 2000 грн до 1500 грн.

Щодо судових витрат у суді апеляційної інстанції

Згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки судове рішення суду першої інстанції було змінено лише в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, то розподіл судових витрат у суді апеляційної інстанції не здійснюється. Судові витрати покладаються на відповідача ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 374-376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 лютого 2024 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації земельної ділянки та скасування права оренди земельної ділянки залишити без змін.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 лютого 2024 року в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, які підлягали стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , змінити, зменшивши вказані витрати з 2000 грн до 1500 грн, і у зв`язку з цим загальну суму стягнутих з неї судових витрат з 4977,20 грн до 4477,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Н. В. Самчишина

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 20 червня 2024 року.