Справа № 466/3387/22 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/811/2326/24 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 червня 2024 року у справі за позовом львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення,

ВСТАНОВИВ:

в травні 2022 року львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, у якому просили стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення, за період з 01 лютого 2020 року по 30 листопада 2021 року в розмірі 23 599,92 грн та сплачений судовий збір по справі у розмірі 2 481,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та, відповідно, є споживачем послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго», перебуває на абонентському обліку та йому відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 . Між позивачем та відповідачем встановилися зобов`язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Виконавець послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго» надавав споживачу послуги в повному обсязі та належної якості, споживач користувався ними, але оплату не здійснював.

01 липня 2014 року відповідачу було надіслано Договір приєднання до надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛМКП «Львівтеплоенерго».

Зазначає, що неправомірні дії відповідача призвели до порушення майнових прав та законних інтересів позивача. Через несплату боргу відповідачем, позивач не може забезпечити своєчасну сплату податків, внесків до пенсійного фонду, виплату заробітної плати працівникам, а також має заборгованість перед іншими підприємствами. У цьому зв`язку позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом, просили позов задовольнити.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2022 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 лютого 2020 року по 30 листопада 2021 року в розмірі 23 599,92 грн та 2 481,00 грн сплаченого судового збору.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 01 березня 2023 року, за заявою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2022 року по справі № 466/3387/22 за позовом львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення - скасовано та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного провадження.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 червня 2024 року позовні вимоги львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 лютого 2020 року по 30 листопада 2021 року в розмірі 1 485,06 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 156,12 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржило львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», подавши в липні 2024 року апеляційну скаргу, в якій міститься прохання скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 червня 2024 року в частині відмови у стягненні 22 114,86 грн заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 лютого 2020 року по 30 листопада 2021 року і ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити вказані позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судове рішення оскаржується з мотивів неповноти встановлення судом обставин справи перед винесенням рішення та неправильності встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильного і неповного дослідження доказів та їх оцінки, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також суд невірно застосував норми матеріального права.

Зазначає, що ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_2 та є споживачем житлово-комунальних послуг. Житловий будинок по АДРЕСА_3 »б» обладнаний вузлом обліку теплової енергії (ВОТЕ) на опалення. Будинок з горизонтальною розводкою внутрішньобудинкової системи опалення, що дає можливість споживачам встановити у своїх квартирах квартирні прилади обліку теплової енергії.

Житловий будинок по АДРЕСА_3 обладнаний вузлом обліку теплової енергії (ВОТЕ) на опалення. Будинок з горизонтальною розводкою внутрішньобудинкової системи опалення, що дає можливість споживачам встановити у своїх квартирах квартирні прилади обліку теплової енергії.

Нарахування вартості послуги з централізованого опалення по квартирах будинку АДРЕСА_3 проводиться з липня 2017 року. До липня 2017 року нарахування за спожиті послуги здійснював виконавець послуг для даного будинку - ОСББ «Чорний віл». В подальшому, відбулося передання мешканців даного будинку на обслуговування у ЛМКП «Львівтеплоенерго». Останніми було здійснено нарахування за адресою АДРЕСА_2 пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, з урахуванням показів загальнобудинкового лічильника до моменту постановлення на обліку теплового лічильника відповідача, що пройшов повірку у жовтні 2020 року.

З жовтня 2020 року, на підставі свідоцтва про повірку, прилад обліку теплової енергії у квартирі АДРЕСА_1 було поставлено позивачем на комерційний облік. Відтак, саме з цього моменту нарахування проводяться із врахуванням показів квартирного теплового лічильника.

Вважає, що підприємство не могло застосувати в даному випадку норми п. 15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, а саме здійснити нарахування згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період.

Не погоджується апелянт і з висновками суду першої інстанції про те, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» повинне було здійснити перерахунок здійснених відповідачу нарахувань після отримання показань квартирних засобів обліку, вважає, що такі суперечать нормам матеріального права.

Так, норма щодо перерахунку плати за послуги після отримання показань квартирного лічильника застосовується лише в тому випадку, коли споживач невчасно подав показники повіреного лічильника, що знаходиться на обліку. В даному ж випадку, лічильник не був повіреним, не перебував на обліку в позивача, а використання засобу вимірювальної техніки, який не пройшов періодичну повірку і щодо якого не підтверджена відповідність нормам законодавства та технічним стандартам прирівнюється до несправності.

Звертає увагу й на те, що судом не враховано норми Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», п.2, 3 розділу IV Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, висновків Верховного суду, наведених у Постанові від 11 травня 2021 року у справі №215/6483/19, зокрема про те, що відповідач (теплопостачальна організація) правомірно здійснив нарахування за спожиті послуги з гарячого водопостачання та водовідведення позивачу згідно з встановлених норм та тарифів за кількістю зареєстрованих осіб, без врахування показів лічильника, який не пройшов чергової повірки.

Резюмує доводи апеляційної скарги до того, що до моменту чергової повірки лічильника, належного відповідачу, а саме до 05 жовтня 2020 року, та постановлення його на облік у ЛМКП «Львівтеплоенерго», не можуть братися до уваги покази розподільного вузла обліку, що належить відповідачу, оскільки такий лічильник вважається відсутнім. До того ж, позивач не володіє інформацією, чи даний лічильник протягом цього періоду знаходився у місці розташування згідно проекту, чи був демонтований.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вищенаведеного, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

За приписами частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судами двох інстанцій встановлено такі обставини:

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та відповідно користується послугами з центрального опалення.

Стаття 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійснення своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Приписи частини четвертої статті 319 ЦК України регламентують, що власність зобов`язує.

Відповідач є споживачем послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго», перебуває на абонентському обліку та йому відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, проте всупереч даної норми закону, відповідач не виконав свого зобов`язання щодо сплати послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, а тому зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлення індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних від простроченої суми.

Відповідно до частини третьої статті 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Станом на травень 2022 року за квартирою АДРЕСА_1 , відповідач обліковує нараховану ним заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01 лютого 2020 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 23 599,92 грн., мотивуючи таке тим, що відповідач неналежно виконував свої обов`язки, зокрема, не вносив виконавцю плату за послуги з централізованого опалення.

Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Відповідно до пункту 3-4 частини другої статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності визначено суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальну організацію), якою є Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго».

Згідно статті 6 цього Закону, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг.

Відповідно до пункту 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно пункту 1 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг, у порядку і випадках, визначених законом.

Відповідно до статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до закону, позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» було підготовлено та направлено на адресу відповідача для підписання два примірники договору приєднання, однак, договір приєднання відповідачем не підписаний.

У відповідності до частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

Згідно частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, відмова споживача від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами /тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Нормою частини першої статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 лютого 2020 року по 30 листопада 2021 року.

Відповідно до приписів статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Статтями 610 та 623 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) вимагати сплати грошей за надані послуги.

В силу частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Водночас, відповідно до абзацу 1, 2, 3 пункту 15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затв. Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 21 липня 2005 року (далі -Правила), засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку: з централізованого постачання холодної та гарячої води згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці; з централізованого опалення згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період. У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання. У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.

Відповідно до підпункту 1, 5, 6, 9 абзацу 1 пункту 29 Правил, споживач має право на: зменшення розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання; установлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік; періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку; звільнення від плати за послуги у разі їх ненадання та отримання компенсації за перевищення строків проведення аварійно-відбудовних робіт.

Згідно з абзацом 2 пункту 29 Правил споживач має також інші права відповідно до законодавства.

Встановлено, що у квартирі відповідача у 2013 році було змонтовано квартирний засіб обліку теплової енергії.

Відповідно до підпункту 4 пункту 32 Правил, виконавець зобов`язаний контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж.

Отже, положеннями чинного законодавства не передбачено нарахування споживачу вартості послуги з постачання теплової енергії по показниках будинкового засобу обліку теплової енергії у випадку, якщо в квартирі встановлено квартирний засіб обліку теплової енергії, який є справний, з огляду на те, що квартирний засіб обліку теплової енергії не пройшов періодичної повірки. Чинне законодавство передбачає, що у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, але в подальшому після отримання показань квартирних засобів обліку підлягає перерахунку.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), обслуговування та заміна вузлів комерційного обліку здійснюються оператором зовнішніх інженерних мереж відповідно до цього Закону з урахуванням вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Згідно абз. 3 частини четвертої статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтажу, транспортування та монтажу) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) покладається на суб`єктів господарювання, що здійснюють обслуговування відповідних засобів вимірювальної техніки.

Таким чином, обов`язок взяття на облік та проведення періодичних повірок засобів обліку покладено на позивача.

Згідно з абз. 2 пункту 10 Правил, справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Окрім того, згідно пунту 4 розділу 4.4 договору про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛМКП «Львівтеплоенерго», який доданий позивачем до позовної заяви, виконавець (ЛМКП «Львівтеплоенерго») зобов`язаний контролювати міжповіркові інтервали приладів обліку, проводити періодичні повірки квартирних засобів обліку гарячої води, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж.

Відповідно до пункту 8 Правил, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до абзацу 1, 2, 3 пункту 9 Правил, у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця.

Згідно абзацу 3 пункту 12 Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.

Відповідно до абзацу 4 пункту 12 Правил плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

Згідно абзацу 3 пункту 18 Правил після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування.

Розмір плати за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (п. 20 Правил).

Отже, з врахуванням викладеного, позивачем не доведено факту виконання свого обов`язку взяття на облік та проведення періодичних повірок засобу обліку теплової енергії, встановленого у квартирі відповідача, а відтак, сума заборгованості ОСОБА_1 підлягає перерахунку відповідно до фактичного споживання послуги з централізованого опалення.

А відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за фактичне користування послугою з централізованого опалення за період з 01 лютого 2020 року по 30 листопада 2021 року, плата за приєднане теплове навантаження та за опалення місць загального користування за період лютий 2020, березень 2020, квітень 2020 у розмірі 1 485,06 грн., яка розраховується наступним чином: 23 599,92 грн (загальна сума заборгованості) 5 992,66 грн (02.2020) 14 180,01 грн (03.2020) 2 208,95 грн (04.2020) + 78,48 грн (за ПТХ) х 3 (міс.) + 14,61 грн (МЗК за 02.2020) +13,23 грн. (МЗК за 03.2020) + 3,48 грн (МЗК за 04.2020).

Відповідно до вимог частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Таким чином, суд першої інстанції, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, врахувавши обставини, на які посилались сторони, прийшов до вірного висновку про те, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами частково, а тому позов ЛМКП «Львівтеплоенерго» підлягає до часткового задоволення.

Відтак, доводи апеляційної скарги є неспроможними. Суд першої інстанції належним чином оцінив наявні в матеріалах справи докази, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 червня 2024 року, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2024 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич