Справа № 203/691/24
Провадження № 2/0203/718/2024
УХВАЛА

15 листопада 2024 року суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська Ханієва Ф.М., розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бровка Олександра Олеговича про відвід судді у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації,

ВСТАНОВИВ:

07.02.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації, в якому позивач просить суд:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 половину депозитного вкладу, відкритого в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в період проживання однією сім`єю, а саме 5000 доларів США;

- судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 04.03.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою суду від 28.05.2024 року було відмовлено у прийнятті та об`єднанні в одне провадження з первісним позовом зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності та стягнення грошових коштів, в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації; зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності та стягнення грошових коштів повернуто позивачу за зустрічним позовом (заявнику).

17.07.2024 року на електронну адресу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з Дніпровського апеляційного суду надійшла ухвала від 17.07.2024 року про витребування з Кіровського районного суду м. Дніпропетровська цивільної справи № 203/691/24.

Ухвалою суду від 18.07.2024 року було зупинено провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації до розгляду Дніпровським апеляційним судом апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2024 року, справа № 22-ц/803/8343/24 та матеріали цивільної справи №203/691/24 направлено до Дніпровського апеляційного суду.

25.09.2024 року на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 23.09.2024 року, якою було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано ухвалу суду від 28.05.2024 року, до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська повернулись матеріали справи №203/691/24 для продовження розгляду.

У період з 02.09.2024 по 27.09.2024 року суддя Ханієва Ф.М. перебувала у відпустці.

Ухвалою від 30.09.2024 року провадження у справі було поновлено та призначене наступне судове засідання на 10:00 годину 19.11.2024 року.

15.11.2024 року через систему «Електронний суд» представник відповідача подав до суду заяву про відвід судді.

Заява про відвід судді мотивована тим, що 15.04.2024 адвокатом було подано зустрічну позовну заяву, та 28.05.2024 року суддя Ханієва Ф.М. ухвалила судове рішення, яким відмовила у прийнятті та об`єднанні в одне провадження з первісним позовом зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності та стягнення грошових коштів, в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації, а зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності та стягнення грошових коштів було повернуто позивачу за зустрічним позовом (заявнику).

Заявник (представник відповідача) вважає, що ухвала суду була прийнята з порушенням строків написання повного тексту ухвали, норм процесуального права, та неповним дослідженням предмету спору, а також доказів, на які посилається заявник у своєму зустрічному позові. Повний текст ухвали представником заявника було отримано лише 12.07.2024 року на свою електронну адресу.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.09.2024 року ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.05.2024 року було скасовано і направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У зв`язку з тим, що дії судді Ханієвої Ф.М. свідчать про можливу упередженість, на думку сторони відповідача, вона підлягає відводу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

Суд, дослідивши заяву представника відповідача про відвід судді, доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, з огляду на таке.

Пунктами 3, 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші (не передбачені п.п. 1-4 ч. 1 ст. 36 ЦПК України) обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Відповідно до частин 1- 3 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Також суд зазначає, що згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції з прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Вимога безсторонності, згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Суд, вирішуючи по суті заяву представника відповідача про відвід головуючому судді, бере до уваги те, що відповідач не погоджується з процесуальними діями та рішеннями головуючого судді, тому вважає головуючого суддю упередженою. Проте положення ч. 4 ст. 36 ЦПК України чітко визначають, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу. Тому суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу.

Крім цього, слід зазначити, що у зазначеній справі суддя Ханієва Ф.М. не має жодної заінтересованості. Оскільки сторони були присутніми у судовому засіданні, у ході якого судом розглядалось та було вирішене по суті питання про прийняття до розгляду зустрічної позовної заяви, та у судовому засідання була проголошена вступна та резолютивна частини ухвали суду від 28.05.2024 року, якою було було відмовлено у прийнятті та об`єднанні в одне провадження з первісним позовом зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності та стягнення грошових коштів, в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації; зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності та стягнення грошових коштів повернуто позивачу за зустрічним позовом (заявнику). Це виключає заінтересованість судді у результаті розгляду справи.

Окрім цього, ухвала суду (вступна та резолютивна частини) від 28 травня 2024 року, а згодом і її повний текст, були направлені представнику відповідача на його електронну адресу, про що він самостійно і вказує у своїй заяві про відвід судді. При цьому жодним чином не було порушено право сторони відповідача на оскарження процесуального рішення головуючого судді в апеляційному порядку, чим остання і скористалась.

Отже, всі інші доводи представника відповідача, зазначені у заяві про відвід судді, є надуманими і нічим не підтверджуються, а зводяться лише до незгоди з процесуальним рішенням суду, яке було оскаржено в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відсутні підстави для відводу головуючому судді Ханієвій Ф.М., визначені ч. 1 ст. 36 ЦПК України, а відтак не можна вважати наявними як заінтересованість судді або інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді та заяву представника відповідача про відвід судді слід визнати необґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40, 252, 258-261, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відвід, заявлений представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Бровком Олександром Олеговичем про відвід судді у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації, визнати необґрунтованим.

Цивільну справу №203/691/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації разом із заявою про відвід судді, відповідно до ст. 40 ЦПК України, передати до канцелярії Кіровського районного суду м. Дніпропетровська для вирішення питання про відвід судді іншим суддею, який не входить до цього складу суду, визначеним у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Ф.М. Ханієва