Провадження № 4-с/761/192/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Путря Д.В.

заявника: ОСОБА_1

стягувача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №761/46060/17,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №761/46060/17, в якій просив визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця від 14.08.2024 р. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні НОМЕР_1.

Скарга мотивована тим, що 05.08.2019 Шевченківським районним судом міста Києва видано виконавчий лист №761/46060/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 13508,38 грн.

14.08.2024 р. в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №761/46060/17 винесено постанову про арешт коштів боржника.

Заявник зазначає, що відповідно до його заяви від 18.12.2019 він повідомив Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби в м.Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві, старшого державного виконавця Красноштан І.Л., про наявність майна, на яке можливо здійснити звернення стягнення для погашення боргу.

При цьому, враховуючи бездіяльність органу ДВС він поштовими відправленнями направив на адресу органу ДВС майно, яке підлягає реалізації згідно положень Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується накладними Укрпошти та відповідними заявами від 25.04.2023 року та від 24.11.2023 року. Загальна вартість майна складає 25000,00 грн, що покриває суму боргу у виконавчому провадженню

За вказаних обставин, ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою, яку просив задовольнити.

У відзиві на скаргу представник Шевченківського відділу ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заперечує щодо її задоволення, зазначає, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №761/46060/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 13508,38 грн. Виконавче провадження НОМЕР_1 було відкрито 24.11.2023 р., а 14.08.2024 р. винесено постанову про арешт коштів боржника. Звертає увагу, що подана заява про прийняття на реалізацію майна стосується іншого виконавчого провадження. Крім цього, Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено відправлення засобами поштового зв`язку майна для проведення опису та арешту, встановити належність майна саме боржнику без підтверджуючих документів неможливо.

У відповіді на відзив заявник зазначає, що направлення майна до органу ДВС стосувалось виконання виконавчого листа №761/46060/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 13508,38 грн. Він повідомив орган ДВС про наявність в нього майна, на яке можливо звернути стягнення. В подальшому, враховуючи бездіяльність органу ДВС він поштовими відправленнями направив на адресу органу ДВС майно, яке підлягає реалізації згідно положень Закону України «Про виконавче провадження». Вчинення вказаних дій виключає подальше примусове виконання виконавчого листа №761/46060/17

В судовому засіданні заявник скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Стягувач в судовому засіданні заперечила щодо задоволення скарги.

Представник Шевченківського відділу ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про день та час розгляду скарги, причини неявки суду не відомі.

Зважаючи на строки розгляду скарги передбачені ст. 450 Цивільним процесуальним кодексом України та на належність повідомлення органу ДВС про дату та час розгляду скарги, суд вважає за можливе розглянути скаргу за наявними доказами в матеріалах справи.

Суд, вислухавши пояснення присутніх учасників, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.11.2023 ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) з заявою про прийняття до виконання виконавчого листа № 761/46060/17 про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 13508,38 грн.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Лазаревою А.І. від 24.11.2023 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 761/46060/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 13508,38 грн., а також зобов`язано боржника протягом 5 робочих днів подати декларацію про доходи та майно.

14.08.2024 державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено до установ банків.

Як вбачається зі змісту скарги, заявник, як на підставу для визнання незаконною та скасування вищевказаної постанови, посилався на те, що він має рухоме майно, на яке можливо звернути стягнення для погашення, про вказані обставини він повідомив державну виконавчу службу, а також направив відповідне майно на адресу останньою.

На підтвердження вказаних обставин, заявником було додано до скарги наступні докази:

- заяву від 25.04.2023 у виконавчому провадженні № 71513715, в якій він просив негайно отримати у поштовому відділені належне йому майно та вчинити дії по реалізації майна або передачі його стягувачу в рахунок погашення боргу згідно вимог Закону України "Про виконавче провадження";

- заяву від 24.11.2023 у виконавчому провадженні № 71513715, в якій він просив негайно отримати у поштовому відділені належне йому майно та вчинити дії по реалізації майна або передачі його стягувачу в рахунок погашення боргу згідно вимог Закону України "Про виконавче провадження";

- опис майна та накладні про направлення рухомого майна на адресу державної виконавчої служби.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.ст. 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 7 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до абзацу другого частини першої статті 48 Закону.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (абзац перший частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Виконавче провадження № 73420788, в рамках якого винесена оскаржувана постанова, було відкрито 24.11.2023, а згідно з наданими скаржником описами вкладень та поштовими накладними майно було направлено заявником до відділу у лютому та березні 2023 року, тобто до відкриття виконавчого провадження № 73420788.

При цьому, надані заяви від 25.04.2023 р. та від 24.11.2023 р. стосуються виконавчого провадження №71513715, яке за даними АСВП завершено.

Варто також зазначити, що місцезнаходження вказаного майна невідоме, доказів перебування спірного майна в органі ДВС не надано.

З огляду на викладене, порушення державними виконавцями Закону України «Про виконавче провадження» при винесенні постанови від 14.08.2024 р. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні НОМЕР_1 судом не встановлено, а тому відсутні підстави для визнання незаконною та скасування вказаної постанови.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Тлумачення положень статті 447 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

Звертаючись до суду, сторона виконавчого провадження зобов`язана обґрунтувати, а суд, в свою чергу, зобов`язаний встановити, яке саме право скаржника як сторони виконавчого провадження порушено та підлягає захисту в порядку судового контролю за виконанням.

У порядку судового контролю за виконанням судових рішень правовий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту.

По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів сторони виконавчого провадження - є неприпустимим, саме по собі порушення норм законодавства ще не є достатньою підставою для задоволення скарги в порядку судового контролю; необхідно також довести та встановити порушення прав саме скаржника як сторони виконавчого провадження.

За змістом ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що скаргу ОСОБА_1 про визнання незаконної та скасування постанови старшого державного виконавця Шевченківського відділу ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 14.08.2024 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №761/46060/17, потрібно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 258-261, 268, 352-354, 447, 450, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

У х в а л и в :

скаргу ОСОБА_1 про визнання незаконної та скасування постанови старшого державного виконавця Шевченківського відділу ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 14.08.2024 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №761/46060/17, - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15-днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без повідомлення учасників справи або без участі учасників зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту вказаного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повна ухвала виготовлена 13.11.2024 р.

Суддя: А.А.Осаулов