КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.ПОЛТАВИ
Провадження № 2/552/3368/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2024 року суддя Київського районного суду м. Полтави Шаповал Т.В. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області в особі відділу примусового виконання рішень Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місцезнаходження: м. Полтава, вул. Героїв Пожежників,13, про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області в особі відділу примусового виконання рішень Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови.

У поданій до суду позовній заяві просить суд скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 01.08.2019 року по ВП №55060994 відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Ніколенко Станіславом Васильовичем щодо виконання рішення по виконавчому провадженню №55060994.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Згідно з ст.19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Пунктом 1 частини першої ст.19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України « Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України « Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» систему органів примусового виконання рішень становлять:

1) Міністерство юстиції України;

2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Згідно ч.2 ст.7 Закону України « Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області в особі відділу примусового виконання рішень Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції є суб`єктом владних повноважень у сфері примусового виконання судових рішень і рішень інших органів, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Судом встановлено, що на виконання у старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Ніколенка С.В. перебуває ВП №55060994 з примусового виконання виконавчого листа №2/756/11/15 від 31.08.2016 виданого Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 боргу у розмірі 1356394,43 грн..

Предметом спору у даній справі є скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 01.08.2019 року винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Ніколенком С.В. у межах виконавчого провадження №55060994.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір, який виник між сторонами у справі, є публічно-правовим спором,пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу виконання судових рішень і рішень інших органів

Оскільки спір є публічно-правовим, який виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому спір який стосується скасування постанови про стягнення виконавчого збору повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Отже, дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області в особі відділу примусового виконання рішень Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови необхідно відмовити, так як розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Керуючись ст. 186 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області в особі відділу примусового виконання рішень Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови.

Роз`яснити позивачу право на звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний термін апеляційної скарги.

Суддя Т.В.Шаповал