Справа № 202/8717/24
Провадження № 2/202/4249/2024
УХВАЛА

Іменем України

07 жовтня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Дребот І.Я.,

за участю секретаря Владимирова О.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_2 про виселення,

В С Т А Н О В И В:

10 липня 2024 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна зайва Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_2 про виселення та зняття з реєстраційного обліку громадян: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з квартири загальною площею 45, 3 кв.м., житловою площею 27, 4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Позов мотивовано тим, що 21.12.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту № 800002858, відповідно до якого, Банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 25 000,00 дол. США. В якості забезпечення зобов?язань за кредитним договором № 800002858, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 «Іпотекодавеці» передали в іпотеку: квартиру загальною площею 45,3 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки відповідач не належним чином виконував взяті на себе зобов`язання по кредитному договору АТ «Альфа-Банк» звернув стягнення на квартиру Іпотекодавця на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2015 року. Позивач зазначив, що звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати дане питання в досудовому порядку, зокрема ним було надіслано вимогу про усунення порушень та про добровільне звільнення житлового приміщення/виселення. Однак врегулювати дану вимогу в позасудовому порядку не виявилось можливим, тому останній звернувся з позовом до суду з метою захисту своїх прав.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2024 року справу № 202/8717/2024 розподілено головуючому судді Дребот І.Я.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2024 прийнято до розгляду вказану заяву та відкрито провадження у справі. Справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження на 22.07.2024 року.

У зв`язку з неявкою в підготовче судове засідання 22.07.2024 сторін, розгляд справи відкладено на 22.08.2024 року.

Ухвалою суду від 22.08.2024 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_2 про виселення до судового розгляду по суті у судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська на 10.09.2024 року.

Ухвалою суду від 10.09.2024 судове засідання в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_2 про виселення відкладено на 07.10.2024. Визнано обов`язковою явку представника позивача ОСОБА_1 для участі у розгляді цивільної справи № 202/8717/24 за позовом Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_2 про виселення.

07.10.2024 в судове засідання з`явилась представник позивача, надала пояснення по суті позову та просила позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 07.10.2024 не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Згідно статті 223 ЦПК України, неявка до суду будь-якого учасника справи за умови, що його було належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності належним чином повідомленого відповідача.

Норми права, які застосував суд.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Результат аналізу пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянутої остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що «за пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі№ 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження№ 12-161гс19)).

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим, не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

Європейський суд з справ людини у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає, серед іншого, і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Фактичні обставини справи, мотиви застосування

Судом встановлено, що позивач в 2015 році звертався з позовом до ОСОБА_2 , який був законним представником та діяв в інтересах відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради у якому, уточнивши свої позовні вимоги, просив суд: 1)звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру загальною площею 45,3 кв.м. та житловою площею 27,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , на користь ПАТ «Альфа-Банк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 800002858 від 21.12.2007 року, яка станом на 14.01.2014 складає 9 058 496,21 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 383 240,34 грн; заборгованість по відсоткам - 338 695,11 грн; нарахована пеня - 8 336 560,76 грн, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності; 2)Виселити відповідачів із зазначеної квартири.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 21 грудня 2007 рок між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 800002858, за умовами якого позичальникові було надано кредит у сумі 25000,00 доларів США. 21 грудня 2007 року в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між кредитором та ОСОБА_2 і ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір № 800002858-И, відповідно до умов якого позичальник ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_5 передали банку в іпотеку належне їм нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру, загальною площею 45,3 кв.м. та житловою площею 27,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Заставна вартість предмету іпотеки визначена у 273 441,00 гривень. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував в результаті чого станом на 14.01.2015 у останнього була прострочена заборгованість, а саме: за кредитом - 24 299,95 дол. США, що за курсом НБУ на 14.01.2015 року складає - 383 240,34 грн, за відсотками - 21 475,49 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку складає - 338 695,11 грн. У зв`язку з систематичним порушенням боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору банком було нараховано неустойку. Для позасудового врегулювання відносин які склалися в зв`язку з невиконанням зобов`язань по кредитному договору відповідачам було направлено вимогу про усунення порушень, але станом на дату подання позовної заяви вимога не виконана. Після відкриття виконавчого провадження стало відомо, що в квартирі, яка є предметом іпотеки, зареєстровані мешканці, включаючи неповнолітніх дітей. ПАТ «Альфа-Банк» надіслав відповідачам письмову вимогу іпотекодержателя про добровільне виселення з житлового приміщення від 10.04.2014 року № 29845-34, але станом на день подачі позову до суду таку вимогу відповідачі залишили без задоволення.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором № 800002858 від 21.12.2007 року, в сумі 9 058 496, 21 грн, з яких: 383240,34 грн заборгованість за кредитом, 338695,11 грн заборгованість по відсоткам; 8336560,76 грн - пеня, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 800002858-Н від 21.12.2007 року квартиру загальною площею 45,3 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та право власності на яку зареєстроване за гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_5 , шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації не нижче за звичайну ринкову ціну на цей вид майна. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судовий збір в сумі 3654,00 грн та 243,60 грн. Рішення суду в частині звернення стягнення на квартиру загальною площею 45,3 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_5 , не підлягає примусовому виконанню на період чинності Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.06.2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» відхилено. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2015 року залишено без змін.

Аналіз матеріалів справи та зміст відповідних судових рішень свідчать про те, що підстави та предмет позову у справі, яка розглядається (№ 202/8717/24) є тотожними підставам та предмету позову у справі № 202/9268/14-ц, в якій ухвалено рішення, що набрало законної сили. Адже в обох випадках Банк звертався до суду із позовами про виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з квартири загальною площею 45, 3 кв.м., Житловою площею 27, 4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстрація яких перешкоджає доступу до житла, з метою задоволення вимог кредитора/іпотекодержателя за кредитним договором № 800002858, на забезпечення якого укладено договір іпотеки № 800002858-И.

Таким чином, вже існує рішення, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи вищезазначені вимоги закону, суд приходить до висновку, що справа підлягає закриттю, у зв`язку із наявністю рішення суду, яке набрало законної сили, у відповідності до п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ч. 2 ст. 247, п.3 ч.1 ст.255, ст.ст. 260, 353 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_2 про виселення - закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 09.10.2024.

Суддя І.Я. Дребот