ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8439/24 Справа № 215/2673/24 Суддя у 1-й інстанції - Лиходєдов А. В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 215/2673/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2024 року,

встановив:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, зазначених в описовій частині ухвали.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, просить ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції постановив ухвалу про повернення його позовної заяви не врахувавши його дій вчинених на виконання ухвали суду від 27 травня 2024 року про залишення його позовної заяви без руху. Посилається, що на виконання вказаної ухвали ним було надано два екземпляри уточненої позовної заяви, в якій зазначено інформацію ціна позову «від сплати судового збору звільнений на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та заявлено клопотання про витребування інформації про місце праці відповідача. Натомість суд повернув його позовну заяву у зв`язку з тим, що не усунуті недоліки, чим порушив його конституційні права.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вимоги щодо форми та змісту позовної заяви, яка подається до суду, визначені у статтях 175, 177 ЦПК України.

Відповідно ч. 1, 2 та 3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції зазначив, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, оскільки не вказано ціну позову, яка повинна бути розрахована відповідно п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України; не зазначено докази, які підтверджують факт того, що ОСОБА_2 працює асистентом кафедри терапевтичної стоматології НМУ імені О.О. Богомольця; не зазначено щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позову.

18 червня 2024 року до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 надана виправлена редакція позовної заяви, до якої додано клопотання про витребування доказів. (а.с. 11-14).

Ухвалою Тернавського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу у зв`язку із не усуненням недоліків в повному обсязі.

Повертаючи позовну заяву, суд виходив з того, що вимоги ухвали Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2024 року виконані частково, не вказано ціну позову та не зазначено докази, які підтверджують факт роботи ОСОБА_2 асистентом кафедри терапевтичної стоматології НМУ імені О.О. Богомольця.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 27 травня 2024 року позивачем 18 червня 2024 року надано заяву, до якої було долучено дві копії уточненої позовної заяви та клопотання про витребування доказів.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що позивачем недоліки позовної заяви не усунені в повному обсязі, оскільки позивачем не вказано ціну позову та не зазначено докази, які підтверджують факт роботи ОСОБА_2 асистентом кафедри терапевтичної стоматології НМУ імені О.О. Богомольця.

Такі висновки суду першої інстанції є передчасними, оскільки позивачем у встановлений ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2024 року строк для усунення недоліків було направлено до суду виправлену редакцію апеляційної скарги до якої додано клопотання про витребування доказів.

Відповідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 13 та ст. 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

На стадії пред`явлення позовної заяви, вирішення питання про наявність/відсутність підстав для відкриття провадження у справі, суд першої інстанції перевіряє відповідність позовної заяви вимогам ст. 175 ЦПК України, тобто перевіряє передумови права на пред`явлення позову особи та дотримання порядку її подання, та не вправі уточнювати, пропонувати позивачу надати докази, які на думку суду повинні міститись в матеріалах справи.

Отже, правова оцінка наданих сторонами доказів, здійснюється судом при вирішені справи - спору по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі, або залишення позову без руху (повернення позову).

Проте, повертаючи позовну заяву з підстав невиконання вимог ухвали суду про залишення заяви без руху, суд першої інстанції зазначеного не врахував та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення заяви.

ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Отже, у суду першої інстанції не було достатніх підстав для повернення позовної заяви, а тому оскаржуване судове рішення не може вважатися законним та обґрунтованим.

Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви є передчасним, тому, відповідно статті 379 ЦПК України, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді:

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста