Провадження № 2/947/4552/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2024 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.

представника позивача адвоката Галайчук Г.С.

представника відповідача адвоката Латій О.В.

розглянувши за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 02.06.2023 надійшов позов, який поданий в інтересах ОСОБА_1 його представником адвокатом Галайчук Г.С., про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну позивача на суму 183 653,73 грн.,а також судових витрат в вигляді оплати проведення експертного дослідження транспортного засобу 3465,00 грн., сплаченого судового збору у розмірі 1871,19 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 30000 грн.

Заочним рішенням від 16.10.2023 позовні вимоги були задоволені у повному обсязі.

Ухвалою від 04.07.2024 було задоволена заява відповідача та скасовано заочне рішення із призначенням справи до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін у судові засідання.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 04.04.2023 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля під керуванням відповідача , якого судом визнано винним у порушенні правил дорожнього руху, та автомобілем позивача, внаслідок чого власності позивача було завдані механічні пошкодження.

Згідно звіту №04-007 від 15.04.2023 року проведеного авто товарознавцем оцінювачем ОСОБА_3 за участю як власника так і відповідача, була визначено що вартість транспортного засобу до ДТП складала 183 653,73 грн.; вартість транспортного засобу з урахуванням пошкоджень визначена у розмірі 93 504,59 грн., вартість відновлювального ремонту без застосування коефіцієнту фізичного зносу 200 111,17 грн. а із застосуванням відповідного коефіцієнту 90 149,14 грн При цьому вартість матеріальної шкоди визначена як вартість транспортного засобу до ДТП.

Під час розгляду справи позивачем було надано ще один звіт №18/07-24 виготовлений ТОВ « Феміда та Немезіда » 18 липня 2024 року згідно якого ринкова вартість автомобіля позивача на дату оцінки визначена у розмірі 183 653,73 грн, вартість відновлюваного ремонту 205 541,84 грн., а вартість автомобіля з урахуванням пошкоджень визначена у розмірі 10 000 грн.

Згідно заяви про зменшення позовних вимог ( уточнення позову ) позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у вигляді різниці у вартості автомобіля до ДТП та після ( з урахуванням пошкоджень) у сумі 173 653,73 грн., а також судові витрати.

Сторона відповідача не оспорюючи самого факту ДТП та винність у його скоєнні заперечувала проти розміру матеріальної шкоди вважаючи його завищеним та просили провести у справі автотоварознавчу експертизу для визначення вартості матеріальної шкоди заподіяної майну позивача внаслідок ДТП,

При розгляді даного питання судом було з`ясовано що позивач здійснив відчуження транспортного засобу 27.06.2024 третій особі із визначенням вартості проданого автомобіля у розмірі 10 000 грн.

Враховуючи неможливість огляду транспортного засобу, відсутність до експертів запитань стосовно механізму, давності наявних пошкоджень та їх відповідність дорожньо-транспортної пригоді яка сталась 04 квітня 2023 року , а наведені стороною позивача питання стосуються фактичної переоцінки пошкоджень які наведені у звітах про оцінку без обґрунтування неможливості проведення по цім звітам експертного дослідження раніше за зверненням сторони , судом було відмовлено у призначенні авто-товарознавчої експертизи.

Як встановлено судом 04.04.2023 року о 12:55 годині на перехресті проспекту Адміральський, 1 та Фонтанської дороги на 5 ст. Великого Фонтану у м. Одесі відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілю «ЗАЗ-968м» д/н НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «Маzda3» д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2023 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП по обставинам дорожньо-транспортної пригоди яка сталась 04.04.2023.

Згідно інформації з централізованої бази даних МТСБУ цивільно-правові відповідальність власника транспортного засобу «ЗАЗ-968м» д/н НОМЕР_3 , станом на дату ДТП, 04.04.2023 р., не була застрахована. Також не була застраховані цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Маzda3» д/н НОМЕР_2 .

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю джерел підвищеної небезпеки ( автомобілів ) врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ) а також Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

У даному випадку відсутність страхування транспортних засобів як відповідача так і позивача обумовлює неможливість стягнення шкоди зі страхових компаній або МТСБ(У), тому ефективним способом відновлення порушеного права відшкодування заподіяної шкоди , є стягнення матеріальної шкоди з особи винної у її заподіянні.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Як зазначено у постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

При цьому у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Для визначення вартості заподіяної шкоди судом за належний та допустимий доказ приймається звіт №04-007 від 15.04.2023 року проведений авто товарознавцем оцінювачем ОСОБА_3 яким була визначено що вартість транспортного засобу до ДТП складала 183 653,73 грн.; вартість транспортного засобу з урахуванням пошкоджень визначена у розмірі 93 504,59 грн., вартість відновлювального ремонту без застосування коефіцієнту фізичного зносу 200 111,17 грн. а із застосуванням відповідного коефіцієнту 90 149,14 грн.

Звіт наданий до суду в обґрунтування зміни розміру позовних вимог судом не приймається як достовірний з урахуванням того, що він був проведений без присутності всіх сторін ( хоча справа вже була на розгляду суду ) , а розмір вартості транспортного засобу було здійснено на підставі документів які підтверджують його реалізацію а тому визначалась фактично із вартості яку визначила сторони договору купівлі-продажу.

При визначені вартості матеріальної шкоди завданої власнику транспортного засобу , у даному випадку, судом приймається до уваги що розмір відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля 2004 року випуску визначеному у звіті №04-007 від 15.04.2023 у сумі 90 149,14 грн. дорівнює різниці між вартістю транспортного засобу до ДТП та з урахуванням завданих внаслідок ДТП пошкоджень - 183 653,73 мінус 93 504,59 =90 149,14 грн.

Враховуючи що транспортний засіб не визнано позивачем як такій що є фізично знищеним про що свідчить факт його продажу , то саме різниця між вартістю транспортного засобу до ДТП та після і визначається як розмір матеріальної шкоди, заподіяної позивачу, яка підлягає стягненню з відповідача.

Водночас твердження представника відповідача про те що належним розміром матеріальної шкоди є вартість відновлюваного ремонту із урахуванням фізичного зносу не змінює розмір матеріальної шкоди, так як зазначені суми є тотожними.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

статті 137 ЦПК України визначені витрати на професійну правничу допомогу: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення матеріального збитку завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди яка сталась 04.04.2023.

Стягнути з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_4 ) матеріальну шкоду у розмірі 90 149 ( дев`яносто тисяч сто сорок дев`ять ) гривень 14 копійок.

Питання розподілу судових витрат вирішити у порядку визначеному ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Повний текст рішення буде виготовлено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 15.11.2024.

Суддя В. О. Луняченко