ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4819/24
Провадження № 2/210/1609/24
У Х В А Л А

іменем України

13 листопада 2024 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого - судді Скотар Р.Є., за участі секретаря Новосилецького В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву адвоката Страх Вадима Олеговича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді перебуває вищевказана справа.

Ухвалою суду від 17 вересня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.26).

До початку судового засідання 11.11.2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Тараненко О.О. до суду надано заяву про надання строку примирення, в обґрунтування якої зазначила, що з позивачем перебуває у шлюбі 7 років і 8 місяців, що свідчить про стійкі сімейні відносини. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. Зазначає, що відповідач з дітьми у зв`язку з військовим станом в Україні, вимушено перебувають під тимчасовим захистом в Німеччині. Тривалість часу та відстань негативно впливають на подружжя, але відповідач має надію на поліпшення сімейних відносин. Позивач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

Оскільки збереження шлюбу відповідає найкращим інтересам неповнолітніх дітей рости у повноцінній сім`ї, просить суд надати сторонам строк на примирення терміном 6 місяців. Розглянути дану заяву просила без участі сторони відповідача.

До початку судового засідання, 12.11.2024 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Страх В.О. до суду надано заперечення на заяву про надання строку примирення, в обґрунтування якої зазначив наступне.

Позивач заперечує проти надання строку для примирення, оскільки подальше спільне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами немає спільного побуту, взаємного фінансового забезпечення чи спільних життєвих планів. Сторони припинили будь-які шлюбні відносини ще з липня 2023 року, що є підтвердженням факту розладу сім`ї. Позивач чітко заявляє, що у нього немає жодного бажання до примирення, оскільки всі спроби у свій час налагодити стосунки не дали жодного результату. Позивач також вважає, що затягування розгляду справи з боку відповідача має на меті виключно набуття певних соціальних гарантій, які відповідач може отримати перебуваючи у статусі дружини військовослужбовця. Позивач також підкреслює, що відповідачем не надано жодних доказів того, що протягом вказаного часу вона докладала зусиль для збереження шлюбу.

Враховуючи викладене, просить суд у задоволенні заяви про надання строку для примирення відмовити. Розглянути справу без участі позивача та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши клопотання, вивчивши матеріалами справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 111 СК України, на суд покладено обов`язок вживати заходи щодо примирення подружжя.

Згідно ч. 7 ст. 240 ЦПК України, у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. У випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.

Суд зауважує, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Аналогічний висновок зроблено у постановах Верховного Суду від 28.11.2018 року по справі № 206/3459/16-ц та від 26.11.2018 року у справі № 761/33261/16-ц.

Системний аналіз наведених положень матеріального та процесуального права дає підстави для висновку, що заходи для примирення подружжя вживаються судом за таких умов: це не суперечить моральним засадам суспільства; існують об`єктивні обставини, які свідчать, що такі заходи можуть бути дієвими, тобто такими, що можуть призвести до примирення сторін; застосовані заходи для примирення подружжя, якщо вони мають наслідком зупинення провадження у справі, не повинні суперечити загальним засадам цивільного судочинства та не порушувати розумність строків розгляду справ.

Закріплена у статті 111 СК України норма права є диспозитивною, тому суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства, а за обставинами справи існує реальна можливість примирення сторін.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.03.2023 року в цивільній справі № 127/16963/22.

Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Підставою для надання строку для примирення є бажання сторін зберегти сім`ю.

Позивач ОСОБА_1 заперечує проти надання строку для примирення, оскільки подальше спільне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами немає спільного побуту, взаємного фінансового забезпечення чи спільних життєвих планів. Зазначає, що затягування розгляду справи з боку відповідача має на меті виключно набуття певних соціальних гарантій, які відповідач може отримати перебуваючи у статусі дружини військовослужбовця.

Представник відповідача зазначає, що відповідач з дітьми у зв`язку з військовим станом в Україні, вимушено перебувають під тимчасовим захистом в Німеччині, але відповідач має надію на поліпшення сімейних відносин.

При цьому, стороною відповідача не надано будь-яких доказів, що свідчили б наскільки реальною є можливість примирення сторін в таких умовах, не вказано на обставини справи, які свідчать про можливість примирення сторін, а так само заходів яких відповідач вживала, або планує вжити для примирення з позивачем.

Суд також зазначає, що наявність наміру для примирення лише в однієї сторони, без згоди на це іншої сторони, не є правовою підставою для надання сторонам строку для примирення. Надання строку для примирення без оцінки позиції іншої сторони не відповідає меті цього інституту сприяння примиренню подружжя, оскільки надає одній зі сторін можливість для зловживання процесуальними правами та затягування розгляду справи про розірвання шлюбу.

Зупинення провадження у справі внаслідок надання строку на примирення у даному випадку може призвести до безпідставного затягування строків її розгляду й тривалого перебування учасників справи в стані невизначеності, що призведе до порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснювати швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

При цьому, надання строку на примирення є правом, а не обов`язком суду.

Беручи до уваги категоричне заперечення позивача щодо надання строку на примирення подружжю, оскільки протягом строку з дня відкриття провадження по справі по день судового засідання відповідачем не вживались заходи щодо примирення між подружжям, заява про надання строку на примирення є необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню. При цьому, суд звертає увагу, що поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, а тому при вирішення питання чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства суд застосовує положення ст.24 Сімейного кодексу України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу. Отже, при категоричній незгоді позивача на примирення, суд вважає що надання такого строку на примирення буде суперечити ст.24 Сімейного кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтею 24, 55, 56, 111 СК України, ст.ст.258, 259, 260, 268, 353, 354 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Тараненко Олени Олександрівни про надання сторонам строку для примирення відмовити.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: Р. Є. Скотар