Провадження № 2/679/51/2024
Справа № 679/1177/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2024 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., за участю секретаря судового засідання Дмітрієвої О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Нетішині в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

встановив:

В провадженні Нетішинського міського суду Хмельницької області перебуває цивільна справа за позовом АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «ВП «ХАЕС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

Представник позивача, звернувшись до суду із вказаним позовом, просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиті комунальні послуги, які надані за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.09.2013 по 30.06.2023 у розмірі 116053,17 грн, інфляційні втрати за весь час прострочки в сумі 40600,82 грн, 3% річних в сумі 10505,21 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом» в особі філії «ВП «Хмельницька атомна електрична станція» є єдиним постачальником на території м. Нетішин послуг з централізованого опалення, холодного та гарячого водопостачання, водовідведення. Відповідно до норм Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Постанов КМУ №630 від 21.07.2005, №1182 від 11.12.2019, № 690 від 05.07.2019, №830 від 21.08.2019 власник (наймач) квартири зобов`язаний щомісячно здійснювати плату за житлово-комунальні послуги, у тому числі послуги з теплопостачання, холодного та гарячого водопостачання.

Як вказує позивач, квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Вказана квартира забезпечується комунальними послугами з централізованого опалення, холодного та гарячого водопостачання, водовідведення. Двоє зі співвласників квартири померли, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до своєї смерті вказані особи були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 . Тобто, на тепер особою, яка зобов`язана утримувати майно та сплачувати комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 .

В результаті того, що оплата за користування наданими позивачем послугами відповідачу вносилась не в повному обсязі, станом на 30.06.2023 за період з вересня 2013 року по червень 2023 року утворилася заборгованість у розмірі 116053,17 грн, а також нараховані 3% річних 10505,21 грн, сума інфляційних витрат 40600,82, грн, нарахування інфляційних втрат та 3% річних проведені за період з листопада 2013 по 23.02.2022.

17.11.2021 позивачем на офіційному сайті опубліковано публічні договори приєднання про надання комунальних послуг постачання теплової енергії та гарячої води, а 14.02.2022 про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. 02.06.2022 на сайті Нетішинської міської ради також були опубліковані тексти вказаних договорів.

У зв`язку із чим, керуючись ст. ст. 525, 526, 610, 625 ЦК України, ст. ст. 67, 68, 162, 179 ЖК України, позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також судовий збір.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Судом на адресу відділу адміністративних послуг виконкому міської ради направлявся запит щодо місця реєстрації відповідача.

До суду надійшла відповідь, згідно з якою відповідач зареєстрований в АДРЕСА_1 .

25.09.2023 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Від представника відповідача адвоката Оліферук Ж.А. 07.11.2023 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила у задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав. Так у відзиві зазначено, що відповідач ОСОБА_1 погоджується із існуванням у нього обов`язку по оплаті наданих позивачем комунальних послуг, але відповідно до своєї частки у праві власності на квартиру, адже після смерті його батьків їх частки він не спадкував. Також представник відповідача зазначила, що рішення суду від 02.07.2015 у справі № 679/479/15-ц з ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість за спожиті комунальні послуги за період з 11.03.2012 по 11.03.2015 у сумі 10931,90 грн. Отже позивач звертаючись до суду 19.09.2023 із цим позовом просить повторно стягнути заборгованість за комунальні послуги за період з 11.03.2012 по 11.03.2015. Окрім цього представник відповідача просила застосувати позовну давність, оскільки позивач, звернувшись до суду із позовом про стягнення заборгованості за період з вересня 2013 року по червень 2023 року, звернувся до суду із пропуском строку позовної давності. Тому просила відмовити у задоволенні вимог за період з 01.09.2013 по 19.09.2019 у зв`язку із пропуском строку позовної давності, а за період з 20.09.2019 по 30.06.2023 у зв`язку із відсутністю належних і допустимих доказів, що підтверджують розмір заборгованості відповідача перед позивачем, зокрема, довідки про розмір заборгованості, яка б відповідала вимогам закону.

13.11.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він заперечував проти доводів представника відповідача, позов просив задовольнити у повному обсязі, підтримавши доводи, які були ним викладені у позовній заяві.

Представник відповідача адвокат Оліферук Ж.А. подавши до суду 14.11.2023 заперечення на відповідь на відзив, просила у задоволенні позову відмовити, підтримавши викладені нею аргументи у відзиві.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. При цьому, не заперечувала проти застосування позовної давності, відповідно до вимог чинного законодавства. Також представник позивача визнала, що нарахування заборгованості повинно здійснюватися на трьох осіб, та надала довідку про нарахування боргу на трьох осіб.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, його представник адвокат Оліферук Ж.А. не заперечувала щодо розгляду справи за відсутності відповідача.

Представник відповідача адвокат Оліферук Ж.А. у судовому засіданні частково визнала позовні вимоги в межах строку позовної давності. Також, враховуючи, що представник позивача визнає, що нарахування заборгованості повинно було проводитися на трьох осіб, а відповідач є власником 1/3 частки квартири, просила суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 16407,54 грн, що дорівнює 1/3 частині заборгованості, яка нарахована на трьох осіб в межах строку позовної давності.

В подальшому сторонами були надані заяви про закінчення розгляду справи за їх відсутності. Представник позивача надана промову у судових дебатах у письмовому вигляді, у якій підтримала позовні вимоги.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як слідує зі ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом установлено, що відповідно до відповіді з відділу адміністративних послуг виконавчого комітету Нетішинської міської ради відповідач ОСОБА_1 у період з квітня 2015 року по 01 листопада 2023 року зареєстрований в АДРЕСА_1 (дата реєстрації ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Окрім нього за вказаною адресою та у зазначений період зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (дата реєстрації 05.02.2014); ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (дата реєстрації 26.11.2014). Інші особи за вказаною адресою і у вказаний період зареєстровані не були (а.с. 77).

Також судом встановлено, що відповідачу на праві спільної часткової власності належить 1/3 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Співвласниками цієї квартири є ОСОБА_2 , якому належить 1/3 частка, та ОСОБА_3 , якій теж належить 1/3 частка. Право власності співвласників на вказану квартиру виникло на підставі свідоцтва про право власності б/н від 10.11.2003, видане органом приватизації ЖКО (а.с. 6).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 26.11.2021 Острозьким відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с. 23).

Місце проживання ОСОБА_3 у період з 09.06.2017 по 26.11.2021 було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 70).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане 06.03.2023 Нетішинським відділом ДРАЦС у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 24).

Місце проживання ОСОБА_2 у період з 22.02.2017 по 05.03.2023 було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 71).

Згідно з розрахунками (довідками) заборгованості ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення станом на 30.06.2023 заборгованість за період з вересня 2013 року по 30 червня 2023 року становить 116053,17 грн (а.с. 7-8, 95-99).

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області № 2/679/244/2015 від 02.07.2015 з ОСОБА_2 на користь ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП «ХАЕС» стягнуто заборгованість за спожиті комунальні послуги за адресою : АДРЕСА_1 , за період з 11.03.2012 по 11.03.2015 в сумі 10931,90 грн, 3% річних в сумі 449,27 грн, індекс інфляції в сумі 2994,07 грн, судовий збір 243,60, а всього 14618,84 грн (а.с. 44-45, 112-113).

Позивачем були надані суду розрахунки (довідки) заборгованості по оплаті комунальних послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , на трьох осіб ( ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ) у наступних розмірах за відповідні періоди:

55777,59 грн за період з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року;

71322,49 грн за період з 19 вересня 2017 року по 30 червня 2023 року;

49222,64 грн за період з 01 березня 2020 року по 30 червня 2023 року;

83474,52 грн за період з 12 березня 2015 року по 30 червня 2023 року; (а.с. 127, 156-157, 163, 166-167).

Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є стягнення заборгованості за послугами тепло- та водопостачання.

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пунктів 5, 6, 13 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і далі, у редакції, чинній на час звернення до суду) житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; споживач житлово-комунальних послуг (далі споживач) - індивідуальний або колективний споживач.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з пунктом 6 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі

№ 712/8916/17, Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі

№ 401/710/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц,

від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 16 вересня 2020 року

у справі № 755/10683/17, від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц).

Так, судом встановлено, що відповідач на праві спільної часткової власності володіє 1/3 частиною квартири АДРЕСА_2 , у період з 10.10.1991 по 30.06.2023 зареєстрований у вказаній квартирі, проживає там, та користується комунальними послугами, а саме централізованим опаленням, постачанням холодної та гарячої води і водовідведенням, які надає йому позивач, тобто в розумінні закону є споживачем комунальних послуг.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених статтею 16 цього Закону. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води й водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води й водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Пунктом 20 Правил встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа, або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Загальні засади формування тарифів на теплову енергію врегульовані статтею 20 Закону України «Про теплопостачання».

Між сторонами відсутній письмовий договір про надання послуг з централізованого опалення, холодного та гарячого водопостачання, водовідведення, проте позивачем надаються такі послуги, а відповідач їх приймає, що є підставою для виникнення між сторонами цивільних прав і обов`язків.

Згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Цей обов`язок споживача кореспондується також з вимогами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якого споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1. ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як зазначається у ст.ст. 530, 610, 629 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 67, 68, 162 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно з п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

До комунальних послуг відносяться зокрема наступні послуги: з постачання теплової енергії; з постачання гарячої води; з централізованого водопостачання; з централізованого водовідведення (ст.ст. 21-24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач несвоєчасно сплачував за спожиті комунальні послуги за адресою АДРЕСА_1 , внаслідок чого за ним утворилася заборгованість.

Представником відповідача адвокатом Оліферук Ж.А. не надано суду жодних доказів, що відповідач ОСОБА_1 у період виникнення заборгованості не проживав за адресою АДРЕСА_1 , та не споживав комунальні послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які надавалися позивачем.

Окрім цього, представник відповідача, як у своїх письмових поясненнях, так і у судовому засіданні визнала факт наявності у ОСОБА_1 обов`язку щодо сплати комунальних послуг за адресою АДРЕСА_1 .

Розмір тарифів, відповідно до яких проведено розрахунки заборгованості за спожиті комунальні послуги, підтверджується відповідними наказами АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі Філії» ВП «Хмельницька АЕС» та рішеннями виконавчого комітету Нетішинської міської ради (а.с.128-147).

Наявність заборгованості за період з вересня 2013 року по 11 березня 2015 року спростовується, поданим представником відповідача доказом, а саме рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області № 2/679/244/2015 від 02.07.2015 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП «ХАЕС» стягнуто заборгованість за спожиті комунальні послуги за період 11.03.2012 по 11.03.2015 в сумі 10931,90 грн, 3% річних в сумі 449,27 грн, індекс інфляції в сумі 2994,07 грн, судовий збір 243,60, а всього 14618,84 грн (а.с. 44-45, 112-113).

Також судом встановлено, що разом з відповідачем за вищевказаною адресою станом на 30.06.2023 зареєстровані ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (дата реєстрації 05.02.2014); ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (дата реєстрації 26.11.2014), які в розумінні закону теж є споживачами комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

Верховним Судом у постанові № 372/2236/21 від 07.02.2024 зроблено наступний правовий висновок: «Аналізуючи зазначені норми матеріального права та усталену практику Верховного Суду можна дійти висновку, що за загальним правилом, власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить, у тому числі сплачувати житлово-комунальні послуги. Разом із тим, власник не позбавлений права вимагати від осіб, які фактично користуються (споживають) житлово-комунальними послугами сплати відповідної компенсації, якщо інше не передбачено договором між ними».

Зазначений правовий висновок суд враховує під час прийняття рішення.

Суд не приймає доводи представника відповідача, що з відповідача необхідно стягнути 1/3 частину заборгованості, так як нарахування проводилися на трьох споживачів, які зареєстровані в квартирі, оскільки відповідач, як споживач комунальних послуг та власник квартири, не позбавлений права вимагати від осіб, які фактично користуються (споживають) житлово-комунальними послугами сплати відповідної компенсації (регресу), а відповідно до ЗУ «Про ЖКП» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які зареєстровані у квартирі разом з відповідачем та мають можливість користуватися наданими комунальними послугами, несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Окрім цього, судом встановлено, що разом із відповідачем співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 . ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить по 1/3 частці вказаної квартири.

З матеріалів справи вбачається, що співвласники квартири за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не були зареєстровані у вказаній квартирі у період виникнення заборгованості по комунальним послугам, яку просить стягнути позивач ( а.с. 77). Представником відповідача не заперечувалася вказана обставина, як і та обставина, що співвласники квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не споживали комунальні послуги за вказаний період за адресою : АДРЕСА_1 .

Представник відповідача також вважала, що до стягнення з відповідача підлягає 1/3 частина заборгованості, оскільки інші співвласники ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) теж зобов`язані утримувати своє майно.

Проте, суд не погоджується з позицією представника відповідача, оскільки судом встановлено, що споживачем комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , за період виникнення заборгованості з 12 березня 2015 року по 30 червня 2023 року, був саме співвласник квартири ОСОБА_1 , а тому саме на ньому лежить обов`язок щодо оплати комунальних послуг.

Представником відповідача було заявлено клопотання про застосування строку позовної даності, а саме остання просила стягнути з відповідача заборгованість в межах строку позовної давності.

З приводу застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (постанова Верховного Суду від 19 червня 2024 року у справі № 369/11118/17 (провадження № 61-7952св23).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18).

Представник позивача звернувся до суду із позовом 19 вересня 2023 року, при цьому просить стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла за період з вересня 2013 року по 30 червня 2023 року. Суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено право позивача, оскільки відповідач має заборгованість перед позивачем за несплату наданих комунальних послуг, але тільки за період з 12 березня 2015 року по 30 червня 2023 року.

За загальним правилом щодо строків позовної давності, позивач, звертаючись до суду із даним позовом 19.09.2023, мав право пред`являти вимоги про стягнення заборгованості за період з 19.09.2020 по 19.09.2023. При цьому, суд звертає увагу, що позивачу за весь час періоду, у який утворилася заборгованість ( з 12 березня 2015 року по 30 червня 2023 року), достеменно було відомо про порушення відповідачем його права.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин; запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Водночас відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої коронавірусної хвороби (COVID-19) спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 651 від 27.06.2023 на всій території України відмінено карантин з 24.00 год 00 хв 30.06.2023.

Отже, карантин діяв на території України у період з 12.03.2020 по 30.06.2023.

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).

Початок зупинення строку звернення до суду потрібно пов`язувати саме із моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-ІХ, що відповідає правовому висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 вересня 2023 року в справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).

Згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 на усій території України введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022.

Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, в редакції Закону №2120-ІХ від 15.03.2022, який набрав чинності 17.03.2022, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".

А відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023, який набрав чинності 30.01.2024, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Отже позовна давність за заявленими позовними вимогами, яка була продовжена на строк дії карантину, після завершення карантину продовжена на строк дії правового режиму воєнного стану.

Строк позовної давності слід обраховувати від дати набрання законної сили законом України № 540ІХ від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020, а саме останніми трьома роками, які передували 02.04.2020.

Доводи представника відповідача про те, що позивачем було пропущено строк позовної давності є обґрунтованими, але в частині іншого періоду.

Так, при зверненні 19 вересня 2023 року АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі Філії «ВП «ХАЕС» до суду з цим позовом про стягнення заборгованості за період з вересня 2013 року по 30 червня 2023 року, позовна давність порушена.

Проте, оскільки на момент закінчення трирічного строку, позовна давність була продовжена на строк дії карантину, а після завершення карантину продовжена на строк дії правового режиму воєнного стану, суд застосовує строк позовної давності щодо періоду виникнення заборгованості, який було встановлено судом, а задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення заборгованості за комунальні послуги з відповідача за період з 02 квітня 2017 року по 30 червня 2023 року у розмірі 73264,31 грн.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат за весь час прострочки, а також 3 відсотки річних від простроченої суми.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Представником позивача не надано суду розрахунку індексу інфляції та трьох процентів річних саме за період з 02.04.2017 по 30.06.2023, розрахунки, які надані ним, за інші періоди, є некоректними та з них неможливо вирахувати розмір індексу інфляції та 3 % річних, а тому суд позбавлений можливості встановити розмір індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми за період з 02.04.2017 по 30.06.2023.

Тобто, за період з 02.04.2017 по 18.09.2017 суд позбавлений можливості визначити належну суму розмір індексу інфляції та 3 % річних.

При цьому позивачем були надані суду розрахунки за період з 19.09.2017 по 30.06.2023 (з якими суд погоджується) інфляційних втрат за весь час прострочки, що становлять 7853,47 грн, а також 3% річних від простроченої суми, що склали 2651,98 грн, які підлягають до стягнення з відповідача (а.с. 158-162).

Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач несвоєчасно сплачував за спожиті комунальні послуги, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість за спожиті комунальні послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 02 квітня 2017 року по 30 червня 2023 року у розмірі 73264,31 грн.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті комунальні послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 02 квітня 2017 року по 30 червня 2023 року у розмірі 73264,31 грн, а з урахуванням інфляційних витрат та трьох відсотків річних у загальному розмірі 83769,76 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 2684,00 грн.

Отже, оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме у розмірі 49 % від заявлених вимог, то у зв`язку із цим до стягнення з відповідача пропорційно задоволеним вимогам підлягають судові витрати у розмірі 1315,16 грн (розрахунок: 2684,00 грн х 49 %).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» заборгованість за спожиті комунальні послуги з урахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 02 квітня 2017 року по 30 червня 2023 року у загальному розмірі 83769,76 грн, та судовий збір у розмірі 1315,16 грн, а всього 85084,92 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Філії «Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» (ідентифікаційний код 24584661; місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код філії 21313677; місцезнаходження філії: Хмельницька область, Шепетівський район, м. Нетішин, вул. Енергетиків, буд. 20).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце поживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя О.М. Томілін