П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 жовтня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря судових засідань: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2023 року у складі судді Шумило Н.Б. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 11 листопада 2021 року Закарпатським апеляційним судом з відповідача на користь позивача стягнуто борг в сумі 459 000 грн.

На час звернення до суду із вказаним позовом рішення суду не виконано. Доказом невиконання відповідачем рішення суду є витяг з ЄРДР по факту навмисного невиконання рішення суду.

Вказував, що відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з розрахунком індексу інфляції борг з інфляційним збільшенням суми складає 122 107 грн., 3 % річних складає - 13807 грн., а разом 135914 грн. (13807 + 122107 = 135914).

За вказаних обставин, позивач просив стягнути на свою користь із ОСОБА_1 суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, що складає 135914 грн.

14 вересня 2023 року від представника позивача - адвоката Колотухи І. О. до суду надійшло клопотання, у якому зазначено, що після отримання позивачем уточненого розрахунку вбачається, що відповідачем здійснювалися проплати за період з 11.11.2021 до 11.11.2022. Разом з тим, виникла необхідність уточнення розрахунку боргу, яка відповідно становить 130023 грн., з яких: 3 % річні у сумі 13807 грн., інфляційне збільшення суми боргу у сумі 116216 грн. Враховуючи наведене, просив взяти до уваги наведений розрахунок при ухвалені рішення у справі та задовольнити позов.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2023 року позов ОСОБА_2 - задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 130023 (сто тридцять тисяч двадцять три) гривні, з яких: 13807 грн. - три проценти річних; 116216 грн. - інфляційне збільшення суми боргу.

Вирішено питання про судові витрати.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 жовтня 2023 року головуючим суддею було визначено суддю Куштана Б.П.

Ухвалою апеляційного суду від 27 листопада 2023 року провадження у справі відкрито, а ухвалою цього ж суду від 11 грудня 2023 року справу призначено до розгляду.

На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 26 березня 2024 року суддю ОСОБА_3 звільнено з посади судді Закарпатського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 квітня 2024 року визначено для розгляду колегію суддів у складі: головуючого (судді-доповідача) Джуги С.Д., суддів Кожух О.А., Фазикош Г.В.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 11 квітня 2024 року колегією суддів у складі головуючого (судді-доповідача) Джуги С.Д., суддів Кожух О.А., Фазикош Г.В. цивільну справу №308/15572/22 прийнято до свого провадження та ухвалено проводити розгляд справи за визначеною датою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що постановою Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі №308/2160/17 вже була визначена правова природа та наслідки відповідальності боржника ОСОБА_1 , яка встановлена ч.2 ст.625 ЦПК України. У зв`язку з чим, апелянт вважає, що повторне застосування до нього відповідальності, передбаченої ч.2 ст.625 ЦПК України, за невиконання судових рішень по сплаті інфляційних нарахувань, які вже були застосовані до боржника є безпідставними. Зазначає, що судовими рішеннями у справі №308/2160/17 було стягнуто нарахування, як відповідальність боржника за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачену ч.2 ст.625 ЦПК України, а не стягнення боргу, який виник за основним зобов`язанням.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Позивач ОСОБА_2 , його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що постановою Закарпатського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року у справі №308/1419/20 апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , задоволено. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2021 року скасовано, ухвалено у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 1/2 частину заборгованості за договором позики в розмірі 459 000 (чотириста п`ятдесят дев`ять тисяч) гривень та 6885 (шість тисяч вісімсот вісімдесят п`ять ) гривень сплаченого судового збору (а.с.5-10).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26 жовтня 2022 року вбачається, що слідчим відділенням відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000596, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.10.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 382 КК України (а.с.13).

Окрім того, зі змісту вищевказаного витягу слідує, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється за фактом того, що 26.10.2022 до чергової частини ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшли матеріали з Ужгородської окружної прокуратури про те, що ОСОБА_1 , діючи з прямим умислом не виконує рішення суду по стягненню з нього боргу відповідно до виконавчого провадження, шляхом того, що зареєстрував у власних будинках неповнолітніх осіб, чим унеможливив реалізацію вказаних будинків на торгах (а.с.13).

Відповідно до доданого позивачем до позовної заяви розрахунку індексу інфляції на суму заборгованості згідно рішення за період з 11.11.2021 по 11.11.2022 вбачається, що інфляційні витрати становлять 122107 грн. (а.с.11).

Згідно доданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості 3% на суму заборгованості згідно рішення суду, нарахованих за період з 11.11.2021 по 11.11.2022, становлять 13807,73 грн. (а.с.12).

Відповідно до листа заступника начальника відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Венжеги М.Р. від 26.07.2023 № 63033 вбачається, що на виконанні в Ужгородському МВ ДВС перебуває виконавче провадження №67785606 по виконанню виконавчого листа №308/1419/20, виданого 02.12.2021 Закарпатським апеляційним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину заборгованості за договором позики в розмірі 459000 грн. та 6885грн. сплаченого судового збору. При примусовому виконанні ВП №67785606 щодо виконання виконавчого листа № 308/1419/20 від 02.12.2021 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто кошти у розмірі 39358,37 грн. Залишок боргу складає суму 426526,63 грн

Згідно доданого представником позивача уточненого розрахунку, з урахуванням стягнутих з відповідача коштів при примусовому виконанні виконавчого листа у виконавчому провадженні №67785606 вбачається, що 3% річних за період з 11.11.2021 по 03.02.2022 з суми 459000 = 3206 грн.; з 04.02.2021 по 04.10.2022 з суми 457242 = 9169 грн.; з 05.10.2022 по 11.11.2022 з суми 446734 = 1432 грн. Разом 3206+9169+1432=13807 грн. Інфляційне збільшення суми боргу: з 11.11.2021 по 03.02.2022 з суми 459000 = 12498 грн.; з 04.02.2021 по 04.10.2022 з суми 457242 = 92550 грн.; з 05.10.2022 по 11.11.2022 з суми 446734 = 11168 грн. Разом 12498+92550+11168=116216 грн. Всього: 3% річні у сумі 13807 грн. + інфляційне збільшення суми боргу 116216 грн. = 130023 грн. (а.с.128).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У ч.5 ст.11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 19.06.2019 № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19), від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) викладено висновки щодо застосування положень ст. 625 ЦК України. Вказано, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошові зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Аналіз зазначених норм, дає підстави дійти висновку про те, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку із стягненням заборгованості за договором, невиконання якого зумовлює застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України. Крім того, правовий аналіз норм ст.ст.526, 599, 611, 625 ЦК України свідчить про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору та не звільняє боржника від цивільно-правової відповідальності, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Таким чином, з ухваленням постанови Закарпатського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року у справі 308/1419/20 про стягнення заборгованості за договором, зобов`язання відповідача сплатити зазначену заборгованість не припинилося та існувало по 11 листопада 2022 року, а тому позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України - інфляційних втрат за весь час прострочення та трьох процентів річних.

Відтак, з врахуванням того, що рішення суду, яке набрало законної сили відповідачем не виконано у повному обсязі, позивач має право на стягнення заборгованості за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду від 11 листопада 2014 року, яка станом з 11.11.2021 по 11.11.2022 згідно уточненого розрахунку, з урахуванням стягнутих з відповідача коштів при примусовому виконанні виконавчого листа у виконавчому провадженні №67785606, становить 130023 грн. та складається з: 13807 грн. - заборгованість 3% на підставі ст.625 ЦК України, а також 116216 грн. - інфляційні витрати на підставі ст.625 ЦК України. Правомірність поданого розрахунку не спростовано. Контррозрахунку відповідачем не надано.

З врахуванням наведених обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про наявність підстав для задоволення позову та обґрунтовано його задовольнив.

Доводи апеляційної скарги про те, що постановою Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі №308/2160/17 вже була визначена правова природа та наслідки відповідальності боржника ОСОБА_1 , яка встановлена ч.2 ст.625 ЦПК України, у зв`язку з чим, на думку апелянта, повторне застосування до нього відповідальності, передбаченої ч.2 ст.625 ЦПК України, за невиконання судових рішень по сплаті інфляційних нарахувань, які вже були застосовані до боржника є безпідставними, не заслуговують на увагу, оскільки у вказаному судовому рішення було визначено, що 3% річних не підлягають до стягнення у зв`язку тим, що за договором позики не встановлено строк повернення коштів, натомість у даній справі між сторонами виникло грошове зобов`язання на підставі судового рішення про стягнення заборгованості за договором, невиконання якого зумовлює застосування положень ч.2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 11 листопада 2024 року.

Головуючий :

Судді: