ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І, Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2023 року в цивільній справі номер 204/13140/23 за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська звернулось АТ КБ «ПриватБанк» із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідачка звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 25.11.2015 року. ОСОБА_1 при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідачка підтвердила той факт, що вона була повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Відповідно до виявленого бажання відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку, і у подальшому кредитний ліміт було збільшено до 50000,00 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка зобов`язалась здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошей на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Відповідачка за вказаним договором зобов`язання не виконала. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідачка станом на 28.05.2023 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 61573,33 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 48722,21 грн, заборгованості за простроченими відсотками - 12851,12 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором б/н від 25.11.2015 року станом на 28.05.2023 року на загальну суму 61573,33 грн, а також судові витрати.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2023 року в задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватбБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився позивач АТ КБ «ПриватБанк», подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачку.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним, прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Відповідачка після отримання карт за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення їх активації, користувалася картками, отримувала кредитні кошти.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про відсутність доказів, що саме відповідачка після підписання анкети-заяви отримала кредитні карти та користувалась картковим рахунком спростовується наявними у справі доказами.

Відповідачка доводів позивача про таку заборгованість не спростувала, контррозрахунку заборгованості не зробила, доказів сплати заборгованості за кредитним договором не подала.

25.05.2021 року при збільшенні кредитного ліміту та зміні кредитних умов, відповідачку ознайомили з новими умовами кредитування в банку шляхом підписання нею паспорту споживчого кредиту та заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг. Підписання цієї заяви не свідчить про укладання іншого кредитного договору, а свідчить лише про домовленість сторін про зміну вже виниклих умов кредитування. Проте, суд першої інстанції взагалі не дослідив заяву від 25.05.2021 року, ні паспорт споживчого кредиту від 25.05.2021 року, та не надав їм правової оцінки.

В заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг зазначені основні умови кредитування: процентна ставка, відсотків річних 42% - для карт «Універсальна»; повернення кредиту здійснюється шляхом: договірного списання з рахунку клієнта, у т. ч. за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим Договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних 84% - для карт Універсальна. Аналогічні умови кредитування були викладені в підписаному відповідачем паспорті споживчого кредиту, який наявний в матеріалах справи.

Підписавши вказану заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, відповідачка відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодила такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання, а тому посилання суду про те, що позивач не надав документів, які б підтверджували погодження між сторонами всіх умов надання банківських послуг, у тому числі обов`язку позичальника зі сплати процентів, не відповідає фактичним обставинам справи.

Нарахована заборгованість за відсотками у розмірі 12851,12 грн, після підписання заяви від 25.05.2021 року. Враховуючи вищезазначене, суд не мав законних підстав відмовляти у стягненні відсотків, нарахованих з моменту підписання заяви від 25.05.2021 року, крім того, якщо суд не погоджується з розрахунком, він зобов`язаний здійснити власний розрахунок, а не відмовляти повністю у стягненні відсотків.

Від відповідачки ОСОБА_1 відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження

за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 25.11.2015 року ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг у АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 28).

25.05.2021 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту в якому визначено основні умови користування, процентна ставка (42% річних) процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (84%), зазначено, що інформація щодо умов кредитування є актуальною по 25.05.2041 року (а.с. 40-43).

25.05.2021 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» в якій визначені основні умови користування, процентна ставка (42% річних), процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (84%). У цій заяві також викладені Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 29-39).

Відповідно до довідки про надані картки відповідачкою було отримано кредитні картки: «Універсальна» № НОМЕР_1 від 01.11.2015 року з терміном дії до 10/19, «Універсальна» НОМЕР_3 від 07.08.2019 року з терміном дії до 06/23 (а.с. 27).

У довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , міститься інформація про зміну кредитного ліміту (а.с. 26).

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 25.11.2015 року вбачається, що станом на 29.05.2023 року заборгованість ОСОБА_1 становить 61573,33 грн, яка складається з: заборгованість за тілом кредиту - 48722,21 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 12851,12 грн (а.с. 12-25).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Проте, з вказаними висновками суду першої інстанції не можна погодитись в повній мірі, виходячи з наступного.

Відповідно до частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 25.11.2015 року ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг у АТ КБ «ПриватБанк».

25.05.2021 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту в якому визначено основні умови користування, процентна ставка (42% річних) процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (84%), зазначено, що інформація щодо умов кредитування є актуальною по 25.05.2041 року.

25.05.2021 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» в якій визначені основні умови користування, процентна ставка (42% річних), процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (84%). У цій заяві також викладені Умови та правила надання банківських послуг.

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 25.11.2015 року вбачається, що станом на 29.05.2023 року заборгованість ОСОБА_1 становить 61573,33 грн, яка складається з: заборгованість за тілом кредиту - 48722,21 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 12851,12 грн.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що відповідачка користувалась кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору.

Разом з тим, у анкеті-заяві позичальника від 25.11.2015 року процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена, так само як можливість погашення заборгованості за процентами за рахунок наданого тіла кредиту. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, включив до заборгованості за тілом кредиту (сума, яку фактично отримала в борг відповідачка) заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, послався на Витяг з Тарифів обслуговування карт «Універсальна» та Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась із ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування а також можливості погашення заборгованості за процентами за рахунок наданого тіла кредиту.

Перевіряючи надані позивачем розрахунки заборгованості, встановлено, що відповідно до змісту цих розрахунків (стовпчик 4 таблиці) позивачем до тіла кредиту зараховано (погашено за рахунок тіла кредиту) частину нарахованих відповідачці процентів за користування кредитом в загальному розмірі 29190,87 гривень.

Оскільки ж частина нарахованих позивачем відповідачці процентів була погашена за рахунок збільшення тіла кредиту, тобто без фактичного отримання такого тіла кредиту відповідачкою, а сума погашених процентів становить 29190,87 гривень згідно з даними розрахунку самого позивача, зазначена сума відсотків не може розцінюватись як складова частина тіла кредиту.

Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення суми тіла кредиту за договором б/н від 25.11.2015 року є обґрунтованими в сумі 19531,34 грн.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги в частині стягнення суми прострочених відсотків за кредитним договором, апеляційний суд керується наступним.

Судом встановлено, що 25.05.2021 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» в якій визначені основні умови користування, процентна ставка (42% річних), процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (84%). У цій заяві також викладені Умови та правила надання банківських послуг.

Таким чином, сторонами 25.05.2021 року було досягнуто згоди стосовно нарахування відсотків та їх розмір.

Проте, враховуючи, що тіло кредиту було збільшено за рахунок відсотків, стягнення яких не було погоджено сторонами, відсотки за прострочений кредит мають бути пропорційно зменшені, та є обґрунтованими у сумі 5151,65 грн.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу.

За таких обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, не в повному обсязі виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Відтак, рішення суду першої інстанції - підлягає скасуванню, з ухваленням судового рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за подання позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн (а.с. 103), позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому понесені судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачки ОСОБА_1 в розмірі 1075,94 грн.

Крім того, відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, за подання апеляційної скарги нею сплачено судовий збір в розмір 4026,00 грн (а.с. 121), тому з позивача АТ КБ «Приватбанк» на користь відповідачки ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1614,71 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2023 року - скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за тілом кредиту в розмірі 19531,34 грн та заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 5151,65 грн, а всього - 24682,99 грн.

В інший частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1075,94 грн та апеляційної скарги в розмірі 1614,71 грн, а всього 2690,65 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: