Справа № 521/6888/13-ц
Провадження № 6/521/598/24
У Х В А Л А

Іменем України

09 жовтня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Гуревського В.К.,

за участю секретаря судового засідання Федорової А.В.,

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за поданням Головного державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області у цивільній справі № 521/6888/13-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася із заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за поданням Головного державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області у цивільній справі № 521/6888/13-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що борг сплачений у повному обсязі.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, суд дійшов до таких висновків.

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 521/6888/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2013 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в сумі 43451 (сорок три тисячі чотириста п`ятдесят одна) гривня 85 копійок, яка складається з: - заборгованість за кредитом 1906 (одна тисяча дев`ятсот шість) гривень 92 копійки; - заборгованість по процентам за користування кредитом 11049 (одинадцять тисяч сорок дев`ять) гривень 53 копійки; - заборгованість по комісії за користуванням кредитом 1252 (одна тисяча двісті п`ятдесят дві) гривні 80 копійок; - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 26697 (двадцять шість тисяч шістсот дев`яносто сім) гривень 27 копійок; а також штрафи відповідно до пункту 1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг: - штраф (фіксована частина) 500,0 (п`ятсот) гривень; - штраф (процентна складова 2045 (дві тисячі сорок п`ять) гривень 33 копійки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 434 (чотириста тридцять чотири) гривні 52 копійки витрати по сплаті судового збору.

07 жовтня 2013 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2013 року набрало законної сили та 31 жовтня 2013 року було видано виконавчий лист №521/6888/13-ц.

На виконанні у Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 521/6888/13-ц виданого 31 жовтня 2013 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі - 43886,37 гривень.

Відповідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.03.2016 року головним державним виконавцем Малиновського ВДВС ОМУЮ було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 521/6888/13-ц виданого 31.10.2013 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанку заборгованості у розмірі - 43886,37 гривень.

В ході проведення виконавчих дій встановлено, що боржник ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За адресою: АДРЕСА_1 , фактично не проживає, що підтверджується актом державного виконавця.

Встановити фактичне місце мешкання боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неможливо. За весь період знаходження виконавчого документу на примусовому виконанні у Відділі, боржником жодного разу не було надано інформації про сплату боргу. На даний час судове рішення не виконано. Оскільки сума боргу не погашена, наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась головний державний виконавець Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2017 року задоволено подання Головного державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України ОСОБА_1 .

Тимчасово обмежено громадянку України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 23 вересня 1997 року) у праві виїзду за межі України, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань.

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася із заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за поданням Головного державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області у цивільній справі № 521/6888/13-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що борг сплачений у повному обсязі.

Згідно листа Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було направлено для виконання та до відома постанову від 14 серпня 2024 року, винесену при примусовому виконанні виконавчий лист №521/6888/13-ц від 31 жовтня 2013 року, що видав Малиновський районний суд м. Одеси.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 01 жовтня 2024 року за №JUENBM4DPOC30SD9, вбачається, що ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 23 вересня 1997 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , станом на 01 жовтня 2024 року не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк».

Судом встановлено, що виконавче провадження відносно ОСОБА_1 закінчено, про що свідчить постанова ВП №50408420 від 14 серпня 2024 року.

Факт завершення виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_1 у цивільній справі № 521/6888/13-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, є переконливим доказом можливості скасування встановленого тимчасового обмеження для ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю вчасною». При чому, згідно ч. 3 зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу /рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії» (Luordov. Italy), скарга №32190/96, § 96, рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlikv. Hungary), скарга № 41463/02, § 35, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (згадуване вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 124 і згадуване вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик проти Угорщини», § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 року за справою «Сіссаніс проти Румунії», скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвені ДеМейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), § 60).

Таким чином, на сьогоднішній день, зважаючи на відсутність відкритих виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 встановлена судом заборона виїзду за межі України не забезпечує справедливого балансу між несприятливими наслідками та цілями, на досягнення яких спрямоване зазначене обмеження. До того ж, обмеження свободи пересування продовжується вже протягом тривалого часу та є порушенням права особи на вільне пересування.

Відповідно до ст. 33 Конституції України «право кожного вільно залишати територію України може бути обмежено лише законом».

Згідно із ст. 313 Цивільного кодексу України «Фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом».

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» № 3857-ХІІ від 21 січня 1994 року із змінами та доповненнями (далі - Закон №3857-ХІІ). Статтею 6 цього Закону встановлені підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Зміст норм Закону України «Про виконавче провадження» передбачає юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, відповідно до положень ст. 441 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Керуючись ст. ст. 261, 441 ЦПК України, СУД

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за поданням Головного державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області у цивільній справі № 521/6888/13-ц за позовом АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Скасувати тимчасову заборону на виїзд за межі території України громадянці України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , яка була вжита на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2017 року у цивільній справі №521/6888/13-ц.

Ухвалу направити для виконання до Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601).

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 09 жовтня 2024 року.

Суддя В.К.Гуревський