Справа №504/2652/23
Провадження №2/504/784/24
Комінтернівський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2024смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенко В.К.,

секретаря- Завади Ю.А., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, справу за позовом представника позивача адвоката Аруцевої Ірини Григорівни, подану в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (правонаступником якого є ОСОБА_3 ), про усунення від права спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача у червні 2023 року звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.06.2023 року відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Його правонаступником за наданими доказами, які досліджені судом, є його дружина ОСОБА_3 .

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.03.2024 року ОСОБА_3 залучено в якості правонаступника ОСОБА_2 .

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.03.2024 року судом закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду.

На обгрунтування своїх вимог позивачка стверджує, що за життя ОСОБА_4 склала заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Чос О.П., який зареєстрований у реєстрі за № 980, яким заповіла ОСОБА_1 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 за заповітом прийняла позивач ОСОБА_1 , та за законом у вигляді обов`язкової частки у спадщині прийняв син спадкодавеці- ОСОБА_2 , як особа, яка має інвалідність ІІ ступеня.

Як стверджує позивачка, в останні роки, та особливо у рік перед смертю, ОСОБА_4 була у дуже важкому стані здоров`я, потребувала стороннього догляду і була у безпорадному стані.

Проте, відповідач наміру доглядати за ОСОБА_4 не мав, допомогу матері не надавав, ліки не купляв, та не займався організацією поховання та фінансуванням ритуалу.

Як стверджує позивачка, ОСОБА_2 зловживав спиртними напоями, допомоги матері по господарству не надавав, і постійно просив у неї гроші на життя.

В теперішній час позивачка отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у нотаріальному порядку через наведені обставини не має можливості.

На цих підставах позивачка вважала, що відповідач не має жодних законних та моральних підстав успадковувати спадщину, і має бути усунута від права на спадкування за законом відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України.

В раніше проведених судових засіданнях позивач, представник позивача адвокат Олійник О.О. підтримали вимоги позову, просили його задовольнити з викладених у ньому підстав.

Правонаступник відповідача ОСОБА_3 доводи позову не визнала, просила у його задоволенні відмовити.

Зокрема, послалась на те, що позивачка не довела жодними належними та допустимими доказами того, що ОСОБА_4 була у безпорадному стані, потребувала сторонньої допомоги, просила по допомогу у сина, і він навмисно їй таку допомогу не надавав.

В судове засідання 24.06.2024 року сторони не з`явились, подали заяву про розгляд справи у свою відсутність.

Вислухавши у попередніх судових засіданнях сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку:

Предметом спору по даній справі є спадкові правовідносини до майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема можливість усунення спадкоємця ОСОБА_2 (сина спадкодавеці) від права на спадкування за законом.

Судом встановлено, а сторонами не заперечувалось в судовому засіданні, що ОСОБА_2 є сином померлої ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_4 (а.с. 13-15).

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Чос О.П., який зареєстрований у реєстрі за № 980, яким заповіла ОСОБА_1 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право (а.с. 10).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що встановлено судом зі змісту свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 виданого 27.08.2021 року Доброславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а/з про смерть 1576 (а.с. 11).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина.

Спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 за заповітом прийняла ОСОБА_1 , а за законом ОСОБА_2 (а.с. 22).

Судом встановлено, що після відкриття провадження у справі що розглядається, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 61).

За життя ОСОБА_2 склав заповіт, який посвідчений 21.06.2023 року ОСОБА_6 державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори Одеської області, який зареєстрований у реєстрі за № 1-584, 1-585, яким заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті, і на що він за законом матиме право, заповів своїй дружині ОСОБА_3 (а.с. 62).

Після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняла за заповітом ОСОБА_3 (а.с. 64).

У відповідності до ч. 5 ст. 1224 ЦК України усунення спадкоємця за рішенням суду від права на спадкування за законом можливе, якщо буде встановлено, що він ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми права, суд при вирішенні такої справи повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

На думку суду, позивач не довела суду того, що вона сама або спадкодавець ОСОБА_4 зверталися до відповідача ОСОБА_2 за допомогою хворій матері, а їм було відмовлено.

Даний факт суд вважає істотним.

Крім того, за клопотанням саме позивачки в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_7 , який був співмешканцем ОСОБА_4 , який показав, що ОСОБА_4 ніколи не зверталась до ОСОБА_2 по допомогу. Навпаки, саме ОСОБА_2 постійно просив у матері кошти на життя.

Окрім того, важливим є сукупність фактів, що померла потребувала допомоги саме від відповідача, а він, в свою чергу, мав можливість надати допомогу, однак не вчиняв необхідних дій.

Тобто, у справі відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_2 мав можливість надати матері допомогу, але не бажав таку допомогу надати, і ухилився від цього.

Більш того, матеріали справи містять докази того, що ОСОБА_2 за життя був особою, яка мала інвалідність ІІ групи.

Відтак, суд також приймає до уваги цю обставину, і вважає, що вона вказує на те, що ОСОБА_2 мав проблеми зі здоров`ям і сам потребував лікування.

Суд нагадує, що відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при розгляді справ даної категорії суду слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги та свідомого невиконання цього обов`язку. Ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, якої він потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Окрім цього суд вважає, що посилання на те, що спадкодавеця за життя була важкохворою, не підтверджує її знаходження в безпорадному стані, тому що безпорадний стан, в даному випадку, це оціночне правове, а не медичне поняття.

Тим більше, жодного доказу, що ОСОБА_4 була у безпорадному стані і потребувала сторонньої допомоги у справі не має.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 показали суду, що ОСОБА_4 дійсно хворіла, але не була лежачою хворою і безпорадною, і до моменту смерті мала змогу самостійно пересуватися та приймати їжу.

Крім того, свідки підтвердили суду, що зі слів ОСОБА_4 їм відомо, що ОСОБА_2 просив інколи гроші у матері.

Суд вважає що надані свідками свідчення не доводять, що ОСОБА_4 була у безпорадному стані і потребувала сторонньої допомоги, просила по допомогу у сина, і син мав таку можливість надати допомогу, але навмисно її не надавав.

Суд нагадує, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Крім того, суд враховує практику ВС КЦ, зокрема у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 проживав окремо від матері ОСОБА_4 , у будинку поруч із будинком матері.

Водночас, суд звертає увагу, що сам факт непроживання спадкоємця зі спадкодавцем до дня його смерті не може бути підставою для усунення його від права на спадкування.

Доводи позову про те, що позивачка витратила грошові кошти на утримання матері, її догляд, ритуал поховання, не можуть бути підставою для усунення відповідачки від права на спадкування після смерті матері.

Позивач не позбавлена можливості звернення до суду з вимогою про стягнення витрачених коштів з спадкоємців відповідача- ОСОБА_2 .

Рішення суду не може грунтуватись на припущеннях.

Таким чином, у справах про усунення від права на спадкування, відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Однак, позивачем будь-яких доказів того, що відповідачі мала можливість, але умисно ухилялись від виконання обов`язку утримання спадкодавця, суду надано не було.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд не знаходить жодних підстав для можливості задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Питання судових витрат.

Оскільки у позові відмовлено у повному обсязі, то судові витрати у вигляді судового збору відносяться на рахунок позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 258-260, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (правонаступником якого є ОСОБА_3 ), про усунення від права спадкування відмовити.

Судовий збір віднести на рахунок ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В. К. Барвенко