Єдиний унікальний номер судової справи: 473/543/24Головуючий суду першої інстанції Лузан Л.В.
Провадження № 22-ц/812/1194/24 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

14 жовтня 2024 року м. Миколаїв справа № 473/543/24

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником - адвокатом Ієговською Анастасією Олександрівною, на заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 червня 2024 року, ухвалене в складі головуючого судді -Лузан Л.В., за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

встановив

У січні 2024 року позивачка ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Ієговську А.О., звернулася до суду з позовом до відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого в розмірі 234 000 грн 00 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 березня 2022 року близько 14 год. 57 хв. між населеними пунктами м. Вознесенськ Миколаївській області та с. Бузьке Вознесенського району Миколаївській області відбулась дорожньо-транспортна пригода, де водій (особу не встановлено), керуючи автомобілем (ідентифікаційні ознаки не встановлено) здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та отриманих травм ОСОБА_2 помер.

06 березня 2022 року відомості за фактом дорожньо-транспортної пригоди було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000155 за ч. 2 ст. 286 КК України.

У вересні 2023 року позивачка ОСОБА_1 , дружина загиблого ОСОБА_1 , будучи непрацездатною особою та такою, яка отримує пенсію в зв`язку з втратою годувальника, звернулася до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної смертю її чоловіка, проте отримала відмову з огляду на недоведеність наявності у неї відповідного права. Зазначені обставини стали підставою для звернення з даним позовом до суду. Посилаючись на викладене, позивач просила про задоволення позову.

Відповідач правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався.

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 червня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що стороною позивачки не доведено наявність страхового випадку, на підставі якого МТСБУ повинне за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодувати завдану шкоду.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Ієговську А.О., подала на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що подія, внаслідок якої завдана шкода смертю ОСОБА_2 не є страховим випадком у правовідносинах, які регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не породжує виникнення зобов`язання з виплати страхового відшкодування.

Відповідач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до апеляційного суду не направив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи убачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 69 років помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23 березня 2022 року серпії НОМЕР_1 .

Дружиною ОСОБА_2 є позивач ОСОБА_1 , яка проживала разом з ним та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

За період з 13 липня 2006 року по 03 вересня 2023 року ОСОБА_1 отримувала пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З 04 вересня 2023 року вона отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника (годувальник - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Як встановив суд, 06 березня 2022 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000155 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно витягу з вказаного реєстру вбачається, що 05 березня 2022 року в лісосмузі в 36,8 м до в`їзду в с. Бузьке виявлено труп ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до висновку експерта № 17-К від 31 травня 2022 року, наданого в межах вказаного кримінального провадження, у ОСОБА_2 виявлені тілесні ушкодження, які могли утворитися від дії тупих предметів незадовго до настання смерті, не виключно за 3-5 діб до моменту виявлення та розтину трупа. Наявні тілесні ушкодження у ОСОБА_2 могли утворитися внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу вагонного типу, але не є характерними для дорожньо-транспортної пригоди, оскільки тілесні ушкодження локалізовані з різних сторін та в різних анатомічних ділянках, також вони утворилися від дії тупих твердих предметів. Для більш чіткої відповіді про механізм утворення та ступінь тяжкості у ОСОБА_2 необхідно провести його ексгумацію.

27 вересня 2023 року позивач повідомила про дорожньо-транспортну пригоду МТСБУ та подала заяву на виплату страхового відшкодування, здійснення регламентної виплати пов`язаної із втратою годувальника в розмірі 234 000 грн, оскільки загинув їх годувальник.

30 листопада 2023 року ОСОБА_1 подала заяву на виплату страхового відшкодування, здійснення регламентної виплати пов`язаної із витратами на поховання в сумі 7 177 грн.

28 грудня 2023 року МТСБУ, розглянув справу 96332 щодо відшкодування шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинув ОСОБА_2 , яка мала місце 05 березня 2023 року за участю невстановленого транспортного засобу, визнало вказану подію страховим випадком, проте відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, заподіяної внаслідок смерті ОСОБА_2 на умовах ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки ОСОБА_2 був пенсіонером за віком, тому МТСБУ зробило висновок, що на момент ДТП він сам перебував на утриманні ПФУ, отже не міг надавати матеріальну допомогу ОСОБА_1 , а вона не була на його утриманні.

В той же час, позивачці повідомлено, що відповідно до пункту 27.4 статті 27 вказаного Закону, МТСБУ здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання МТСБУ документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленого законом на день настання страхового випадку. З огляду на зазначене, МТСБУ просило надати оригінали документів, що підтверджують витрати на поховання.

Позивач вважала вищевказану відмову МТСБУ у виплаті страхового відшкодування незаконною, тому що страховиком належним чином не обґрунтовано підстави такої відмови та ґрунтується лише на припущеннях, оскільки жодних доказів МТСБУ не надало, які б спростовували вимоги позивача.

Позивач є особою, яка, за життя свого чоловіка, була на його утримання та мала право на утримання, оскільки досягла пенсійного віку встановленого законом у 2015 році та відносилася до непрацездатних осіб, отримує пенсію в разі втрати годувальника, призначеної ПФ після смерті чоловіка, а тому підпадає під дію пункт 2 частини першої статті 1200 ЦК України.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 послалася на те, що вона проживала разом із загиблим, є пенсіонером, з 04 вересня 2023 року отримує пенсію по втраті годувальника, а, отже, є особою, яка втратила годувальника, у зв`язку з чим має право на відшкодування страхової регламентної суми на підставі пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Частинами першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У справі, яка переглядається, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивачки не доведено наявність страхового випадку, на підставі якого МТСБУ повинне за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодувати завдану шкоду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки як вбачається з матеріалів справи, МТСБУ, розглянув справу 96332 щодо відшкодування шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинув ОСОБА_2 , яка мала місце 05 березня 2023 року за участю невстановленого транспортного засобу, визнала вказану подію страховим випадком.

Суд першої інстанції не звернув уваги на ці обставини та дійшов передчасного висновку, що подія внаслідок якої загинув чоловік позивачки не є страховим випадком.

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Положення підпункту б пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду у разі її заподіяння невстановленим транспортним засобом.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ)) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.

Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Наведена норма Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою (див. висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2022 року у справі №304/936/19 (провадження № 61-12719сво20)).

Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 , як на підставу своїх порушених прав, послалася на те, що вона проживала разом із загиблим, є пенсіонером, з 04 вересня 2023 року отримує пенсію по втраті годувальника, а, отже, є особою, яка втратила годувальника, у зв`язку з чим має право на відшкодування страхової регламентної суми на підставі пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Апеляційний суд погоджується з такими доводами позивача з огляду на таке.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої статті 1200 ЦК України, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

З системного аналізу вищевказаних норм цивільного законодавства, повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо.

Поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області і отримував пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розмір якої за період з березня 2021 року по березень 2022 року складав 24248 грн.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримувала пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період з 13 липня 2006 року по 03 вересня 2023 року, а з 04 вересня 2023 року отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника (годувальник ОСОБА_2 ).

Відповідно до довідки від 21 липня 22 року, виданої відділом надання адміністративних послуг ОСОБА_3 був зареєстрованим разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Аналізуючи викладенні обставини, колегія суддів дійшла висновку про доведеність заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про стягнення страхового відшкодування у порядку статті 1200 ЦК України та пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки позивач належними та допустимими доказами довела, що перебувала на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_2 , оскільки в матеріалах справи наявні докази про його можливість утримувати ОСОБА_1 , яка потребувала такої допомоги, та після його смерті оформила пенсію у зв`язку з втратою годувальника, яким було визнано ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Аналіз наведеного положення закону дає підстави для висновку, що умовою для виникнення обов`язку у одного із подружжя утримувати другого є одночасна наявність трьох обов`язкових підстав: його непрацездатність, його потреба в матеріальній допомозі та можливість у одного із подружжя надавати матеріальну допомогу.

Згадана стаття Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

Водночас, на думку колегії суддів, під час встановлення того, чи другий із подружжя потребує матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі.

При цьому, отримання одним із подружжя доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що він не потребує матеріальної допомоги.

Крім того, відповідно до статті 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 має право на відшкодування шкоди, заподіяної смертю її чоловіка за правилами пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Визначаючи розмір такого відшкодування колегія виходить з суми мінімальної заробітної плати, яка на день настання страхового випадку (05 березня 2022 року) була встановлена на рівні 6 500 грн. Отже розмір відшкодування шкоди, який підлягає стягненню зі МТСБУ на користь позивача становить 234 000 грн (із розрахунку 6500 грн х 36).

Таким чином, позов ОСОБА_1 про стягнення з МТСБУ страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника в розмірі 234 000 грн підлягає задоволенню.

За таких обставин, рішення суду на підставі пунктів 1,4 частини першої статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 234 000 грн страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору то відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню 5 850 грн судового збору в дохід держави за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях (2340 грн +3510 грн).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Ієговською Анастасією Олександрівною задовольнити.

Заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника задовольнити.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 234 000 (двісті тридцять чотири тисячі) грн страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України () в дохід держави 5 850 (п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят) грн судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2024 року.